# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nariuotakojai ( Arthropoda) - pagal rūšių skaičių gausiausias gyvūnų karalystės tipas. Nariuotakojai - kosmopolitai, paplitę visame pasaulyje, išskyrus Antarktidos ledynus. Tai trisluoksniai, bilateraliniai gyvūnai, turintys segmentuotą kūną. Segmentai gali susilieti ( oligomerizacija) ir sudaryti atskiras kūno dalis. Išsivysto nariuotos galūnės, vyksta raumenų diferenciacija (išsivysto skersaruožiai raumenys): atsiranda išorinis chitininis skeletas ( egzoskeletas), apsaugantis nuo įvairaus poveikio, be to, prie jo prisitvirtina raumenys. Tarpus tarp organų užpildo miksocelis, susidaręs susiliejus pirminei bei antrinei kūno ertmėms. Pasižymi tobulomis virškinimo, kvėpavimo, šalinimo, kraujotakos, nervų, endokrinine ir lytine sistemomis bei sudėtingu vystymusi (būdingos įvairios lervinės stadijos).

Nariuotakojų kūnas skirstomas į atskiras dalis: galvą, krūtinę ir pilvelį. Kai kurių nariuotakojų galvos bei krūtinės segmentai susilieja ir virsta galvakrūtine. Kūną dengia kieta kutikula, sudaryta iš artimo celiuliozei junginio - chitino.

Nariuotakojų kraujotakos sistema atvira. Nugarinėje kūno pusėje yra gerai išsivysčiusi širdis. Kraujas vadinamas hemolimfa, kuri teka ne tik kraujagyslėmis, bet ir kūno ertmėmis (sinusais, lakūnomis). Virškinimo sistema sudaryta iš priekinės, vidurinės ir užpakalinės žarnos. Į vidurinę žarną atsiveria virškinimo liaukos. Užpakalinė žarna užsibaigia analine anga. Kvėpavimo sistema labai įvairi ir priklauso nuo gyvenimo būdo. Dauguma smulkiųjų nariuotakojų kvėpavimo organų neturi ir kvėpuoja visu kūno paviršiumi per plonytę kutikulą. Vandenyje gyvenančios rūšys turi žiaunas ar jų funkcijas atliekančias galūnes, o sausumoje - vėduoklinius plaučius ar trachėjas. Šalinimo sistemą sudaro Malpigijaus vamzdeliai ar koksalinės liaukos, kurias turi žemesnieji nariuotakojai. Nervų sistemą sudaro pilvo nervų grandinėlė, aplinkryklinis žiedas ir trijų skyrių smegenys. Reguliavimo funkcijas atlieka ir vidaus sekrecijos liaukos. Lytinė sistema išsivysčiusi skirtingai. Dauginasi tik lytiniu būdu. Dažnas lytinis dimorfizmas.

Vėžiagyviai Voragyviai
Vabzdžiai

Vėžys: Kojų skaičius - 10, Kūnas: galvakrūtinė ir pilvelis, Akių skaičius - 2 sudėtinės, Sparnų - nėra

Šienpjovys: Kojų skaičius - 8, Kūnas: galvakrūtinė ir pilvelis, Akių skaičius - 8 paprastos, Sparnų - nėra

Vabalas: Kojų skaičius - 6, Kūnas: galva, krūtinė ir pilvelis, Akių skaičius - 2 sudėtinės, Sparnų - 2 poros

Nariuotakojų filogenetiniai ryšiai su primityviosiomis daugiašerėmis nekelia abejonių. Šios grupės išsiskyrė gana seniai, kai polichetų protėviai dar turėjo kopėtinę nervų sistemą, būdingą oligomeriniams anelidams. Polichetų kutikulė tapo chitinizuotu šarvu, prie kurio geriau prisitvirtina nariuotakojų diferencijuoti raumenys. Be to, šarvai buvo patikimesnė apsaugos priemonė. Nariuotakojų protėviai buvo judrūs gyvūnai, todėl jiems būdinga priekinės dalies cefalizacija. Iš polichetų palpų susidarė geresni jutimo organai - antenulės. Vietoj paprastų akių išsivystė facetinės. Iš dalies priekinių galūnių formavosi burnos organai. Polichetų dviejų skiaučių parapodijos tapo dvišakomis galūnėmis. Šalia nariuotakojų galūnių išsivystė žiauniniai priedai. Primityvieji nariuotakojai dar turėjo daug segmentų. Judėjo gyvatiškais judesiais, būdingais polichetams.

Dar labiau pakito vidaus sandara. Vietoj celomo išsivystė miksocelis. Todėl kraujotakos sistema tapo atvira. Nugarinė kraujagyslė virto vamzdelio formos širdimi. Nefridijų skaičius labai sumažėjo. Vietoj homonominės metametrijos tarp nariuotakojų prasidėjo oligomerizacija. Todėl, sumažėjus segmentų skaičiui, išsivystė heteronominė metametrija, pakito vidaus organai (sumažėjo nefridijų skaičius).

Nariuotakojai skilo į dvi šakas: trilobitinius ir vėžiagyvius. Trilobitinių vystymosi pradžioje dvišakos galūnės tapo nediferencijuotos vienšakos, pradėjo formuotis galvos skydas. Rasta fosilija: spiriggina. Tai pereinamoji forma tarp trilobitų ir polichetų. Galūnės nediferencijuotos, išsidėsčiusios kūno šonuose, kaip polichetų parapodijos. Turėjo trilobitams būdingą galvos skydą iš 4 liemens segmentų, iš kurių vėliau susidarė trilobitų galvos atkarpa. Spirigina jau turėjo stambias, tikriausiai, facetines akis. Tuose pat sluoksniuose aptiktos spiriginai priskiriamos lervos, artimos trilobitų lervai. Trilobitai išmirė dar paleozojuje, bet iš jų vystėsi skorpionvėžiai, kurie jau buvo cheliceriniai. Jie prarado antenules. Pirmosios dvi kojų poros tapo cheliceromis ir pedipalpais.

Skorpionvėžiai tokie panašūs į skorpionus, kad kartais būdavo sunku atskirti, kuriems priklauso rastoji fosilija. Jos diferencijuojamos pagal radimvietę. Skorpionai - sausumos gyvūnai. Skorpionvėžių kojelės atliko žiaunų funkcijas. Skorpionų jos - pilvelio viduje tapo vėduokliniais plaučiais.

Cheliceriniams (kaip ir vėžiagyviams) evoliucionuojant vyko oligomerizacija. Jeigu trilobitai dar turėjo iki 44 segmentų, tai skorpionvėžiai - 19, o voragyviai nuo 19 iki 10. Mažiausiai segmentų turi erkės. Primityviausi yra skorpionai ir pseudoskorpionai. Dar gerokai nariuotus kūnus turi solpūgos ir šienpjoviai. Susijungus jų kūnas tapo nenariuotas. Koncentruojasi ir nervų sistema. Tarp erkių aptinkama ir primityvių segmentuotų formų, tai rodo, jog ši grupė seniai atsiskyrė nuo bendro voragyvių kamieno. Chelicerinių primityvūs kvėpavimo organai - vėduokliniai plaučiai - pakinta į tobulesnes, geriau pritaikytas sausumos sąlygoms - trachėjas. Primityvieji vorai dar turi vėduoklinius plaučius, pvz., skorpionai, bet greta jų yra jau ir trachėjos. Sudėtingesnės sandaros vorai ir erkės turi tik trachėjas. Taigi voragyviams evoliucionuojant, primityvūs kvėpavimo organai pakito į tobulesnius.

Potipis. Vėžiagyviai (Crustacea). Šiam potipiui priskiriami kvėpuojantys žiaunomis vandens nariuotakojai ar artimi jiems sausumoje gyvenantys šio tipo gyvūnai. Jiems būdingos 2 poros antenų, o burnos organus sudaro trys poros pakitusių galūnių, pora mandibulių ir 2 poros maksilių.

Potipis. Šimtakojai (Myriapoda)

Potipis. Šešiakojai (Hexapoda)

Potipis. Cheliceriniai (Chelicerata). Kūną sudaro galvakrūtinė (prosoma) ir pilvelis (opistosoma). Pirmoji galvakrūtinės galūnių pora vadinama cheliceromis, antroji - pedipalpais, o likusios - vaikščiojamosiomis. Cheliceromis gyvūnai gaudo, žudo bei smulkina grobį. Būdingos 4 poros vaikščiojamųjų galūnių. Tai sausumos, rečiau jūriniai gyvūnai.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nariuotakojai ( Arthropoda) - pagal rūšių skaičių gausiausias gyvūnų karalystės tipas. Nariuotakojai - kosmopolitai, paplitę visame pasaulyje, išskyrus Antarktidos ledynus. Tai trisluoksniai, bilateraliniai gyvūnai, turintys segmentuotą kūną. Segmentai gali susilieti ( oligomerizacija) ir sudaryti atskiras kūno dalis. Išsivysto nariuotos galūnės, vyksta raumenų diferenciacija (išsivysto skersaruožiai raumenys): atsiranda išorinis chitininis skeletas ( egzoskeletas), apsaugantis nuo įvairaus poveikio, be to, prie jo prisitvirtina raumenys.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vėžiagyviai ( Crustacea) - gana gausi rūšių skaičiumi nariuotakojų ( Arthropoda) grupė (aprašyta apie 50 000 rūšių), kuri išskiriama į atskirą potipį. Šios grupės atstovams būdinga labai didelė formų įvairovė, atsiradusi prisitaikant prie skirtingų ekologinių nišų ir skirtingo gyvenimo būdo. Didžioji dauguma vėžiagyvių yra vandens gyvūnai, bet taip pat yra ir sausumoje gyvenančių rūšių.

Kūną sudaro dvi pagrindinės dalys - galvakrūtinė ir pilvelis. Jis padengtas chitinine danga, kuri tarnauja kaip apsauginis šarvas. Galvakrūtinę dengia chitininis šarvas - karapaksas. Kiekviename segmente, išskyrus paskutinį, dažniausiai yra galūnių pora. Virškinimo sistema paprastai atsiveria burnos anga. Žarnos skirstomos į priekinę, vidurinę bei užpakalinę. Analinė anga atsiveria telsone, paskutiniame narelyje. Priekinės ir užpakalinės žarnos vidus padengtas chitinine kutikula. Daugelis vėžiagyvių specializuojasi mitybos atžvilgiu: planktoniniai dažniausiai minta augaliniu planktonu bei bakterijomis, bentosiniai - plėšrūs, detritofagai - minta augalų ir gyvūnų liekanomis. Smulkūs vėžiagyviai ( žandakojai, kiautavėžiai) kvėpuoja visu kūno paviršiumi arba galūnėmis, kurios nėra diferencijuotos. Kiti turi specializuotus kvėpavimo organus - pakitusias plokščias kojas arba specialias žiaunas. Vėdarėlių, kaip ir kitų sausumos vėžiagyvių dangos audinių vamzdeliai yra įsiterpę į kūno vidų ir sudaro kažką panašaus į trachėjų sistemą. Šiuos vamzdelius skalauja hemolimfa ir paima iš jų deguonį. Vėžiagyvių kraujotaka skiriasi įvairiose jų grupėse. Tie, kurie kvėpuoja visu kūno paviršiumi, kraujotakos sistemos neturi, o kvėpuojantys pakitusiomis galūnėmis dažniausiai turi širdį arba širdį ir trumpą aortą ( šakotaūsiai ir kiti). Jei kraujagyslių nėra, hemolimfa cirkuliuoja sinusais ir lakūnomis. Stambiausių vėžiagyvių ( dešimtkojai) kraujagyslių sistema gerai išvystyta. Patys primityviausi vėžiagyviai turi kopėtinio tipo nervų sistemą, kuri panaši į daugiašerių kirmėlių nervų sistemą. Vidaus sekrecijos liaukų veikla tiesiogiai susijusi su nervų sistema ir jutimo organais. Akys būna dviejų tipų: paprastos (nauplijinės) ir sudėtinės (facetinės). Chitininė kūno danga trukdo vėžiagyviams justi aplinką, lietimo funkciją atlieka gausūs įnervinti šereliai, kurie dažniausiai būna išsidėstę ant čiuopiklių, antenų, galūnių. Kai kurie turi pusiausvyros organus. Daugelis vėžiagyvių skirtalyčiai, tačiau pasitaiko ir hermafroditų ( ūsakojai ir kai kurios krevetės). Būdinga heterogonija - vasarą dauginasi partenogenetiniu būdu, o rudenį, atsiranda patinai bei patelės ir dedami apvaisinti kiaušiniai. Gonados porinės, neretai tarpusavyje susiliejusios. Išvedamieji latakai atsiveria atskirai.

Kai kurie vėžiagyviai dauginimosi periodu ( langustai) iki nerštaviečių migruoja šimtus kilometrų. Migruoja ir omarai bei kai kurios krabų rūšys. Vislumas - labai nevienodas. Langustai deda iki 1,5 mln. kiaušinių, kai kurie krabai iki 3 mln. Vystosi didžioji dalis su metamorfoze: iš kiaušinėlio išsirita lerva - nauplijus, kuri paprastai turi 3 poras galūnių ir 1 paprastą akį. Nauplijus praeina keletą stadijų, virsta suaugusiu gyvūnu. Iš langustų ir omarų kiaušinėlių išsirita mizidinė lerva. Kai kurių dešimtakojų vėžių vystymasis - tiesioginis.

Bentosu ir planktonu mintantys vėžiagyviai daugiausiai gyvena jūrų ir vandenynų sublitoralinėje zonoje (iki 250 m gylio), kur daug maisto. Gausiausi vandenyno planktoniniai vėžiagyviai - krevetės, kurios laikosi dideliais būriais. Antarkties vandenyne aptinkami dideli būriai nedidelių vėžiagyvių - eufauzidų, kuriais minta ūsuotieji banginiai. Litoralėje gausu krabų bei kitų vėžiagyvių. Smukieji vėžiagyviai ( dafnijos, ciklopai) yra žuvų mailiaus maistas. Tarp vėžiagyvių yra daug parazitinių formų, kurių sandara būna stipriai pakitusi. Parazituoja bestuburius, žuvis, vandens žinduolius.

Vėžiagyviai sujungti į savo sistematinę grupę daugiausia pagal tai, jog beveik visiems jiems vystymosi pradžioje būdinga nauplijaus lervos stadija, nors nemažai rūšių ją pabaigia dar prieš išsirisdamos iš kiaušinio. Nauplijaus stadijos iš tiesų neturi tik vienas parazitinių žandakojų poklasis, Pentastomida.

Anksčiau buvo išskiriama viena vėžiagyvių klasė, dabar susmulkinta į keletą savarankiškų klasių:

Pirmą kartą terminas Crustacea panaudotas Pierre Belon, Guillaume Rondelet ir kitų XVI a. gamtininkų darbuose. Tačiau vėliau jis nebebuvo naudojamas, pavyzdžiui, Karlas Linėjus savo Systema Naturae vėžiagyvius priskyrė prie - nesparnuotų nariuotakojų. Pirmą sykį vėl jis buvo panaudotas Morten Thrane Brünnich knygoje Zoologiæ Fundamenta, tačiau Brünnich vėžiagyviams priskyrė ir chelicerinius.

Šiuo metu yra aprašyta beveik 52 000 vėžiagyvių rūšių, manoma, kad neaprašytų gali būti iki šimto kartų daugiau..

Yra sukauptas didelis kiekis vėžiagyvių fosilijų, pradedant tokiais gyvūnais, kaip Perspicaris ar Canadaspis iš Kambro vidurio Burgeso skalūnuose. Iš Kambro periodo pabaigos jau randama daugumos didžiųjų vėžiagyvių grupių ( žiaunakojai, žandakojai, kiautavėžiai, parazitiniai Pentastomida ir kt.) fosilijos. Vyksta debatai, ar šio periodo kiautavėžiai tikrai gali būti priskiriami kiautavėžiams; jei ne - pirmieji kiautavėžiai būtų iš Ordoviko periodo.

Daugiausiai vėžiagyvių pradedama rasti nuo Karbono periodo, tame tarpe - pirmieji kumidai ir lygiakojai ( isopoda), taip pat - Tesnusocaris goldichi , vienintelis žinomas išnykusio Enantiopoda būrio atstovas.

Kol kas nėra rasta fosilinių krilio vėžiagyvių.

Daug vėžiagyvių rūšių yra naudojamos maistui. Jie yra gaudomi tiek mėgėjų, tiek pramoniniu būdu. Daugiausiai tai dešimtkojai vėžiai - krabai, omarai, krevetės. Per metus jų sugaunama apie 10 000 000 tonų. Maždaug 80% maistui naudojamų vėžiagyvių yra sugaunama Azijoje, vien Kinijoje - apie 50%.

Iš ne dešimtkojų, daugiausiai valgomas krilis ( Euphausiacea). Jų per metus pagaunama maždaug 118 000 tonų.

Vėžiagyviai maistui taip pat yra auginami nelaisvėje. Komercinis vėžiagyvių auginimas prasidėjo aštuntajame XX a. dešimtmetyje. Ilgą laiką buvusi populiariausia rūšis - didžioji tigrinė krevetė ( Penaeus monodon), 2009 m. nelaisvėje jų buvo užauginta maždaug 770 000 tonų, viso už 3 650 000 000 JAV dolerių. 2004 m. ją pralenkė baltakojė blyškioji krevetė ( Litopenaeus vannamei) (pasaulyje viso užauginta 1 116 000 tonų). Apie 75% užauginama Azijoje (daugiausia - Kinijoje ir Taivane), likę 25% - daugiausiai Pietų Amerikoje, iš esmės - Brazilijoje.

Iš gėlavandenių rūšių, populiariausia maistui auginti didžiąsias upines krevetes ( Macrobrachium rosenbergii) ir gauruotažnyplius krabus ( Eriocheir sinensis). 2003 m. pasaulyje viso užauginta 230 000 tonų, iš kurių 130 000 - Kinijoje.

Lietuvos raudonosios knygos vėžiagyviai

Į Lietuvos raudonąją knygą įtrauktos keturios vėžiagyvių rūšys, iš kurių viena laikoma išnykusia:

Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vėžiagyviai ( Crustacea) - gana gausi rūšių skaičiumi nariuotakojų ( Arthropoda) grupė (aprašyta apie 50 000 rūšių), kuri išskiriama į atskirą potipį. Šios grupės atstovams būdinga labai didelė formų įvairovė, atsiradusi prisitaikant prie skirtingų ekologinių nišų ir skirtingo gyvenimo būdo. Didžioji dauguma vėžiagyvių yra vandens gyvūnai, bet taip pat yra ir sausumoje gyvenančių rūšių.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vabzdžiai ( Insecta) - nariuotakojų tipo klasė. Tai gausiausia bestuburių gyvūnų klasė; vabzdžiai sudaro apie 90 proc. visų gyvūnų rūšių.

Išorinė kūno sandara

Vabzdžių kūnas sudarytas iš 3 dalių: galvos, krūtinės ir pilvelio.

Galvos forma ir sandara

Galva yra chitininės dėžutės pavidalo, sudaryta iš 5 suaugusių segmentų. Segmentacijos žymės matomos tik gemalo fazėje. Galvos dalys yra šios: pakaušis, viršugalvis, kakta, skruostai ir smilkiniai.

Tarp galvos ir krūtinės pirmojo segmento gali būti storesnis ar plonesnis kaklas. Be to, galva gali prie šio segmento priglusti ir visu platumu. Kartais galva būna įtraukta į krūtinę, ir tada (žiūrint iš viršaus) ji yra blogai matoma.

Antenos, akys ir burnos organai

Galvoje vabzdžiai turi vieną porą antenų, sudėtines akis ir burnos aparatą. Jeigu burnos organai nukreipti į apačią ( žiogų, skėrių), tai tokia galva vadinama ortognatine, o jei į priekį (pvz., žygių) - prognatine, jei į apačią ir atgal - hipognatine ( blakučių, cikadų).

Vabzdžių antenos, arba ūseliai, yra nariuotos porinės išaugos, esančios tarp facetinių akių. Antenomis vabzdžiai uodžia ir liečia. Antena sudaryta iš pamatinio narelio (pėdelės), stiebelio ir nariuoto botagėlio. Nariuoto botagėlio galiniai nareliai būna storesni ir sudaro buoželę. Antenos būna įvairios sandaros ir išvaizdos: siūliškos, šeriškos, karoliškos, plunksniškos, šukiškos, buožiškos ir kt. Patinų antenos dažnai būna stambesnės. Antenos labai svarbios vabzdžių sistematikoje.

Vabzdžių burnos organų sandara labai įvairi ir priklauso nuo maisto pobūdžio ir mitybos būdo. Daugelio vabzdžių suaugėlio ir lervos burnos organai būna skirtingi, nes jie maitinasi skirtingai. Skiriami tokios burnos organų rūšys:

Vabzdžių krūtinė sudaryta iš trijų segmentų: prieškrūtinio, vidukrūtinio ir pakrūtinio. Kiekvieną iš minėtų segmentų sudaro viršutinis (nugarinis) pusžiedis - nugarėlė (tergitas), apatinis pusžiedis - krūtinėlė (sternitas) ir šonai - pleuritai. Atitinkamai krūtinės segmentams jų nugarėlė vadinama priešnugarėle, vidunugarėle, panugarėle, o krūtinėlė - prieškrūtinėle, vidukrūtinėle, pakrūtinėle.

Vabzdžiai turi 3 poras kojų, kurių kiekviena sudaryta iš dubenėlio, klubo, šlaunies, blauzdos ir letenos. Kojos išaugusios kiekviename krūtinės segmente. Vabzdžių sistematikoje labai svarbus kiekvienos kojų poros letenos narelių skaičius. Jis gali būti užrašomas taip: 5-5-5, 5-5-4, 4-4-4. Kojų atskirų narelių dydis ir forma priklauso nuo gyvenamosios aplinkos. Dirvoje gyvenančių vabzdžių kojos pritaikytos rausti ( kurkliai), tai tokios kojos rausiamosios, gyvenančių aukštoje žolėje - šokamosios ( žiogai), vandenyje - plaukiojamosios (irkliškos, pvz., dusios), tačiau dažniausiai vabzdžių kojos yra vaikščiojamosios ar bėgiojamosios ( žygiai, šokliai).

Vabzdžiai dažniausiai turi 2 poras sparnų. Pirmoji pora, arba priekiniai sparnai, prisitvirtinusi vidukrūtinyje, o antroji, arba užpakaliniai sparnai, - pakrūtinyje. Musės ir uodai turi tik vieną porą sparnų, prisegtų vidukrūtinyje, o pakrūtinyje yra skiautelių ar buoželių pavidalo atrofuotų užpakalinių sparnų rudimentai, kurie vadinami dūzgiais.

Vabzdžių sparnai gali būti plėviški, ragiški, odišiki ir sudėtiniai. Užpakaliniai sparnai visuomet yra plėviški, ploni, permatomi ir su ryškiomis gyslomis. Gyslos būna išilginės ir skersinės. Sparnų gyslotumas labai svarbus vabzdžių sistematikoje. Pagal šį požymį vabzdžiai suskirstyti į būrius: lygiasparniai ( Homoptera), tiesiasparniai ( Orthoptera), tinklasparniai ( Neuroptera), plėviasparniai ( Hymenoptera), dvisparniai ( Diptera).

Vidaus organų sandara

Chitininėje dangoje būna įvairių išaugų, spyglių, plaukelių, šerelių bei žvynelių. Be to, šereliai gali būti susisiekę su egzokrininėmis liaukomis, išskiriančiomis į išorę organizmui reikalingas medžiagas - sekretus. Pavyzdžiui, plaukuotų drugių vikšrų odoje yra liaukų, gaminančių nuodingą skystį. Šios liaukos atlieka apsauginę funkciją.

Bitės, kamanės, amarai ir kiti vabzdžiai turi vašką gaminančias liaukas, atliekančias apsauginę funkciją. Kai kurie vabzdžiai turi kvapiąsias liaukas, kurios gamina įvairias kvapias medžiagas. Jų paskirtis įvairi - vienų atbaidanti, kitų priviliojanti priešingos lyties atstovus (pvz., feromonai) arba skirta pasikeisti informacija tarp atskirų tos pačios rūšies vabzdžių.

Vabzdžių raumenys - labai išlavėję ir specializuoti. Ypač tvirti krūtinės raumenys, prie kurių prisitvirtinę sparnai ir kojos. Didesnė dalis vabzdžių raumenų yra skersaruožiai, todėl gali greitai ir tiksliai susitraukinėti. Pavyzdžiui, bitės sparnais plasnoja iki 440 kartų per sekundę, o žiedmusių - net iki 1000 kartų. Kai kurie žirgeliai gali išvystyti iki 144 km/h greitį.

Virškinimo sistemą sudaro priekinė, vidurinė ir užpakalinės žarnos. Priekinė žarna skirstoma į burną, burnos ertmę, ryklę, stemplę, gurklį ir malamąjį skrandį. Vidurinėje žarnoje vyksta maisto medžiagų įsiurbimas, nes ji yra su įvairiausiomis raukšlėmis ir ataugomis, padidinančiomis įsiurbimo paviršiaus plotą.

Šalinimo organų funkcijas atlieka Malpigijaus vamzdeliai, kurių yra nuo 2 iki 150. Vamzdelių vienas galas yra uždaras, o kitas atsiveria į virškinimo kanalą tarp vidurinės ir užpakalinės žarnos.

Vabzdžiai šalina šlapimo druskas (uratus).

Kvėpavimo organams priklauso po visą kūną išsišakojusi trachėjų sistema. Oras į trachėjas patenka pro kūno šonuose išsidėsčiusius kvėptukus (stigmas).

Vabzdžių nervų sistemą sudaro centrinė, simpatinė ir periferinė nervų sistema. Centrinei nervų sistemai priklauso galvos ganglijai ir pilvo nervų grandinėlė. Galvos skyrių sudaro stambus viršryklinis mazgas ir mažesnis poryklinis mazgas, kurie abu sujungti aplinkryklinėmis konketyvomis. Ypač gerai išsivysčiusios bendruomeninių vabzdžių galvos smegenys. Nuo nervinių mazgų atsišakoja nervai.

Vabzdžiai turi lytėjimo, uoslės, skonio, regėjimo ir klausos organus. Įvairiose kūno dalyse yra išsidėstę juntamieji plaukeliai, atliekantys lytėjimo organų funkciją. Daugiausiai juntamųjų plaukelių yra ūseliuose ir burnos organų čiuopikliuose. Gerai išvystyti uoslės organai, sutelkti antenose. Todėl vabzdžiai suranda maistą, patinai pateles ir pan.

Skonio organai išsidėstę ant žandų, apatinės lūpos, čiuopiklių, o musių, bičių ir drugių - ir ant priekinių kojų letenėlių. Vabzdžių regėjimo organai - gerai išlavėję. Vabzdžiai galvos šonuose turi sudėtingas (facetines akis) ir dažnai dar 1-3 paprastąsias akis. Manoma, kad jų regėjimas yra mozaikinio pobūdžio, t. y. iš daugybės matomo daikto dalių atvaizdų susidaro bendras vaizdas. Paprastosios akelės, turbūt, padeda nustatyti šviesos kryptį. Vabzdžiai yra trumparegiai, daug geriau mato nejudrius daiktus, skiria pagrindines spalvas, o kai kurie mato mūsų akims nematomus ultravioletinius spindulius.

Žiogai, skėriai, svirpliai, kai kurios blakės (pavyzdžiui, giedančios cikados) turi ir klausos organus, kurie vadinami būgniniais. Tai maži plėvelės pavidalo ploteliai su daug juntamųjų plaukelių.

Vystymasis

Vystymosi stadijos yra dvi :

Embrioninis vystymasis - vystymasis, kuris vyksta nuo kiaušinio susidarymo iki lervos išsiritimo.

Poembrioninis vystymasis - iš kiaušinio išsiritusios lervos išvaizda gali būti įvairi.

Tiesioginis vystymasis būdingas besparniams vabzdžiams (išskyrus beūsius), iš kiaušinėlio išsirita miniatiūrinė suaugėlio kopija.

Netiesioginis vystymasis būdingas sparnuotiesiems vabzdžiams. Netiesioginio vystymosi metamorfozės yra dvi:

Nepilna metamorfozė : Vabzdžiai su nepilna metamorfoze neturi lėliukės stadijos. Neriasi daug kartų (iki 30). Nepilnutinė metamorfozė būdinga žemesniesiems sparnuotiesiems vabzdžiams, jiems priklauso šių vabzdžių būriai: lašalai, žirgeliai, tarakonai, termitai, tiesiasparniai, utėlės, blakės.

Pilna metamorfozė: ji būdinga aukštesniesiems vabzdžiams. Lervos neriasi keletą kartų (4-5 kartus), ir jos visai nepanašios į suaugėlį. Suaugėlis išsirita iš lėliukės. Taip vabzdys išeina visus vystymosi etapus (kiaušinis-lerva-lėliukė-suaugėlis). Pilnos metamorfozės vabzdžių būriai: blusos, vabalai, drugiai.

Klasifikacija

Būriai:

Pagal kai kuriuos šaltinius vabzdžių klasei priskiriami dar 3 būriai, kurie dabar dažniausiai priskiriami paslėptaburnių ( Entognatha) klasei - beūsiai ( Protura), dviuodegiai ( Diplura) ir kolembolos ( Colembola).

Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vabzdžiai ( Insecta) - nariuotakojų tipo klasė. Tai gausiausia bestuburių gyvūnų klasė; vabzdžiai sudaro apie 90 proc. visų gyvūnų rūšių. Vabzdžių kūnas sudarytas iš 3 dalių: galvos, krūtinės ir pilvelio. Galvos forma ir sandara Galva yra chitininės dėžutės pavidalo, sudaryta iš 5 suaugusių segmentų. Segmentacijos žymės matomos tik gemalo fazėje.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Voragyviai ( Arachnida) - nariuotakojų ( Arthropoda) tipo gyvūnų klasė. Lotyniškas klasės pavadinimas kilęs iš graikų mitologijos veikėjos Arachnės.

Kūnas sudarytas iš galvakrūtinės (2) (ją sudaro 8 paprastos akys, žandikojai su nuodų liauka, čiuopikliai- jais voras vinioja auką ir 4 poros nariuotų kojų (1)) ir pilvelio (3) (Jį sudaro 3 poros voratinklinių liaukų, plaučiai ir trachėjos). Daugelis turi aštrias cheliceras, kuriomis sučiumpa ir nužudo auką. Savo aukai suleidžia virškinamojo skysčio, kuris susideda iš seilių liaukų ir kepenų sekreto. Po kurio laiko savo auką tiesiog iščiulpia. Toks virškinimo tipas vadinamas išoriniu. Vieni voragyviai deda kiaušinius, kiti veda jauniklius. Daugelis yra grobuonys, dalis ypač nuodingi ( nuodingieji vorai).

Pasaulyje yra apie 70 tūkst. voragyvių rūšių. Po vabzdžių tai antroji pagal dydį nariuotakojų grupė. Lietuvoje visi gyvenantys būriai nepakankamai ištirti.

# data[].attributes.attachment_link.description
Voragyviai ( Arachnida) - nariuotakojų ( Arthropoda) tipo gyvūnų klasė. Lotyniškas klasės pavadinimas kilęs iš graikų mitologijos veikėjos Arachnės. Kūnas sudarytas iš galvakrūtinės (2) (ją sudaro 8 paprastos akys, žandikojai su nuodų liauka, čiuopikliai- jais voras vinioja auką ir 4 poros nariuotų kojų (1)) ir pilvelio (3) (Jį sudaro 3 poros voratinklinių liaukų, plaučiai ir trachėjos).

# data[].attributes.attachment_link.title
Mokslo sriuba: vabzdžių pasaulis (1 dalis)

# data[].attributes.body
Užduotis