# data[].attributes.body
“Tad par trolli es pārvērtīšos!                            Pie tavas gultas es nākšu, kad būs divpadsmit:

Kad skrāpēs un šņāks, nedomā niekos tīšos,

Ka kāds kaķis tik grib tevi sabaidīt.

Tas būšu es; tavas asinis izsūkšu,

Un tavu mazo māsiņu aprišu.”

Pērs lugas sākumā ir sapņotājs. Viņš ir bezrūpīgs, neuzticams, kā arī ļoti rupjš, kā redzams pēc citāta un brīžiem vien šī nelaipnība noved pie kautiņiem. Pērs apzinās, ka cilvēki viņu aprunā, bet neveic soļus lai to labotu, tikai turpina “muldēt”.

# data[].attributes.body
“Šurp vai turp, bet ceļš ir tas pats; —

Ārā vai iekšā — tik garš, tik plats!

Tur un te viņš kā burvja roka! —

Kad liekos brīvs, — tad es burvja lokā. —

Sak' savu vārdu, ļauj redzēt, kas tu tāds?”

Es šo citātu izrakstīju, jo tas raksturo kā Pērs risina problēmas. Viņš necenšas apdomāties, viņš iet taisni cauri, jo gala mērķis ir tas pats. Tieši šai ainā viņam Balss arī saka, “Ej, Pēr, ar līkumu.” Tā cenšas viņam iemācīt, ka viņš nevarēs visām problēmām tikt cauri ar rupjiem vārdiem un dūrēm.

# data[].attributes.body
“Ej apkārt, teica Līkais. Tas jādara te. —

Nu drupās un gruvešos pils mana gruva!

Aiz mūriem nu tā, kas man bija tik tuva.

Tik drūmi un klusi un ļauni viss še.

Ej apkārt, jo cita ceļa vairs nava

Pie tās, kas likās uz mūžu tava.”

Šai citātā Pērs saprot, ko viņam Balss centās pateikt. Viņš palaiž vaļā savas fantāzijas par “visu vareno karali Pēru Gintu”, un sāk domāt reālistiski.

# data[].attributes.body
“TRUMPETERSTROLE:

Tu lielisks kā saimnieks, Pēr!

PĒRS GINTS

Viss gods man tomēr nepieder:

Tur nauda, pavārs —”

Citāts pamato, ka Pērs ir pieaudzis. Kādreiz viņš būtu uzreiz visu godu ņēmis sev, bet viņš apzinās, ka nebūtu nokļuvis tik tālu dzīvē bez palīdzības. Viņš ir palicis atbildīgs un laipnāks.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.body
“Tu neesi ķeizars; sīpols esi tu.

Nu mizot es gribu tevi, mīļais Pēr!

Vai tu raudi, vai lūdzies, ko tas vairs der. [Paņem kādu sīpolu un novelk mizu pēc mizas]

Te ir ārējā saplēstā čaumala,

Kā slīcējs pie laivas kas pielipa.

Te ir ceļinieka ģērbs, plāns, savīstīts,

Tak Pēra Ginta garša tam ir līdz.

Un iekšā te zelta racēja es,

Sauss tas, bez sulas un nozīmes.”

Pērs ir jau sirmgalvis, kas ceļo atpakaļ uz dzimto zemi. Šajā citātā, viņš raksturo sevi kā sīpolu, kā nenozīmīgu. Pērs uzskata, ka caur visiem saviem bērnības sapņiem, nav neko sasniedzis. Viņš ir pieaudzis, kļuvis atbildīgs, bet galu galā, nonāca tai pašā galapunktā, kādu viņam bērnība nolika – nekur.