# data[].attributes.headline
План проведення Дня цивільного захисту

# data[].attributes.subject
План проведення Дня цивільного захисту

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Рости та сяй Українською

# data[].attributes.attachment_link.title
Правила поведінки цивільного населення під час війни, військового стану. Українською

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Черкаська міська рада

# data[].attributes.attachment_link.title
Дії громадян при артилерійському обстрілі

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Поліція Полтавщини

# data[].attributes.attachment_link.title
Дії при обстрілі  будинок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Громадське телебачення: Черкаси

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗНАТИ, ЩОБ ВИЖИТИ. Випуск 1. Артилерійський обстріл

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Головне управління ДСНС України у м. Києві

# data[].attributes.attachment_link.title
Правила поведінки під час виявлення підозрілого об'єкту

# data[].attributes.attachment_link.title
Вибухонебезпечні предмети з АТО

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Головне Управління

# data[].attributes.attachment_link.title
Вибухонебезпечні предмети

# data[].attributes.attachment_link.title
Дії під час виявлення вибухового пристрою

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олександр Задорожний

# data[].attributes.attachment_link.title
Цивільний захист НВО 16 16_04_2015

# data[].attributes.headline
Як поводитись в надзвичайних ситуаціях

# data[].attributes.subject
Як поводитись в надзвичайних ситуаціях

# data[].attributes.body
Посібник для сім'ї

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Савенко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ігор Тимощук

# data[].attributes.attachment_link.title
Порядок укриття населення в захисних спорудах цивільного захисту

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ГУ ДСНС України у Чернівецькій області

# data[].attributes.attachment_link.title
Правила евакуації

# data[].attributes.attachment_link.title
Навчальний фільм "Варто знати кожному"

# data[].attributes.headline
Перейдіть на сайт ЦЗ

# data[].attributes.body
Перейдіть на сайт ЦЗ навчального закладу для розширеної інформації

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Інформуємо про те, що з 1 липня 2013 року вступив в дію Кодекс цивільного захисту України прийнятий Верховною Радою України 02.10.2012 року № 5403-VI.

Детальніше... http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/5403-17
Розділом XII Кодексу цивільного захисту України визнано такими, що втратили чинність, з дня введення Кодексу в дію наступні законодавчі акти:
1) Закон України "Про Цивільну оборону України"
2) Постанова Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про Цивільну оборону України"
3) Закон України "Про пожежну безпеку"
4) Постанова Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про пожежну безпеку"
5) Закон України "Про загальну структуру і чисельність військ Цивільної оборони"
6) Закон України "Про війська Цивільної оборони України"
7) Закон України "Про аварійно-рятувальні служби"
8) Закон України "Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру"
9) Закон України "Про правові засади цивільного захисту"

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/kmu_09.10.2013.doc

Допомога ЗНЗ по ЦО

Матеріали Відділу освіти Вовчанської РДА

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/dopomoga_znz_po_co.zip

Консультація

Тема "День ЦО в загальноосвітньому навчальному закладі"

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/CO_metod.doc

Перелік документів з цивільного захисту загальноосвітніх шкіл і закладів ПТНЗ

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/perelik_dokumentiv_z_cz.doc
За наданими матеріалами можна переглянути наявність документації з ЦЗ в школі і зробити її відповідно до наданого зразка у 8 папках, чи розділах: файли зразків додаються
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/zrazki_dokumentiv_dlja_znz-2012_rik.rar

Папка №1. План цивільної оборони.

I. План дій органів управління та сил цивільного захисту загальноосвітньої школи в режимах повсякденної діяльності, підвищеної готовності, надзвичайної ситуації, надзвичайного стану.
Додатки:
1.План першочергових заходів (реагування) у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій.
2. Схема управління, зв'язку і взаємодії з пояснювальною запискою.
3. План - графік дій у режимах повсякденної діяльності, підвищеної готовності і надзвичайних ситуацій.
4. Схема та список оповіщення персоналу навчального закладу.
5. Схема місця розташування закладу з нанесеною можливою обстановкою.
II. План евакуації навчального закладу

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/1_zosh.zip

1. Наказ про організацію і ведення цивільної оборони".
2. Функціональні обов'язки начальника цивільної оборони і начальника штабу цивільної оборони дошкільного навчального закладу.
3.Положення про комісію з НС, функціональні обов'язки посадових осіб комісії НС.
4. Норми забезпечення невоєнізованих формувань ЦО навчальних закладів засобами індивідуального захисту.
5 .Норми радіаційної безпеки НРБУ - 97 і ДР. - 97, вимоги ДР - 97 допустимих рівнів вмісту радіонуклідів у продуктах харчування та питній воді (Бк/кг, Бк/л). (Довідкові дані щодо норм зараження харчів).
6. План розвитку і вдосконалення цивільного захисту (цивільної оборони) дошкільного навчального закладу на перспективу 3 - 5 років.
7. „Про затвердження Положення про функціональну підсистему „Освіта і наука України" Єдиної державної системи запобігання і реагування на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру" (наказ МОН від 17.01 2002р. №27).
8. „Про затвердження Положення про невоєнізовані формування цивільної оборони структурних підрозділів Міністерства освіти і науки України" (наказ МОН від 20.12.2004р. № 954).

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/papka_2.zip

Перелік документів:

1. Наказ „ Про основні завдання підготовки учасників навчально - виховного процесу до дій в умовах надзвичайних ситуацій на 200__рік".
2. Типова програма навчання працівників органів управління освітою і наукою, навчальних закладів, установ, організацій і підприємств галузі.
3. План основних заходів підготовки цивільного захисту (цивільної оборони) ДНЗ на 200__ рік.
4. Методичні посібник „Тиждень безпеки дитини".
5. Наказ „Про підсумки підготовки з цивільної оборони в 200_році і завдання на 200_ навчальний рік:
- план підготовки керівного складу, невоєнізованих формувань і навчання робітників і службовців (найменування закладу) з ЦО 200_ учбовий рік;
- теми навчань і тренувань з ЦО (найменування закладу) на 200 __ учбовий рік;
- перелік учбових груп і керівників занять з ЦО (найменування закладу) на 200__ учбовий рік;
- розклад занять з ЦО (найменування учбової групи) на 200__учбовий рік;
- журнал обліку занять з ЦО учбової групи на 200__ учбовий рік;
- журнал обліку підготовки керівного і командно - начальницького складу ЦО на курсах цивільної оборони і в учбових закладах підвищення кваліфікації;
6. Доповідь про стан і підготовку цивільної оборони об'єкта у минулому року.

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/papka_3.zip

- Закон України „Про Цивільну оборону України" від 03. 02. 1993 р. №2974 - XII;
- Закон України „Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру" від 08. 06. 2000р. № 1809;
- Закон України „Про правові засади цивільного захисту" від 24. 06. 2004р. №1859;
- Закон України „ Про правовий режим воєнного стану" від 06. 04. 2000р. № 1647- III;
- Закон України „Про правовий режим надзвичайного стану" від 16. 03. 2000р. №1550 - III;
- Закон України „Про аварійно - рятувальну службу" від 21. 12. 2000р. № 2171;
- Закон України „ Про об'єкти підвищеної небезпеки" від18.01. 2001р. № 2245;
- Закон України „ Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" від 24. 02. 1994р. № 4004;
- Закон України „ Про боротьбу з тероризмом" від 20. 03. 2003р. № 638 - IV;
- Закон України „ Про пожежну безпеку" від 17. 12. 1993р. № 3745;
- Закон України „ Про охорону дитинства" від26. 04. 2001р. № 2402;
- Закон України „ Про дошкільну освіту" від 11. 07. 2001р. № 2628.

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/papka_4.zip

від 10.05.1994р. № 299 „Про затвердження Положення про Цивільну оборону України";
від 03.08.1998р. № 1198 „Про затвердження Положення про єдину державну систему запобігання і реагування на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру";
від 15.02.1999р. № 192 „ Про затвердження Положення про організацію оповіщення і зв'язку у надзвичайних ситуаціях";
від 29.03.2001р. № 308 „Про порядок створення і використання матеріальних резервів для запобігання , ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та їх наслідків";
від 26.07.2001р. № 874 „Про удосконалення системи підготовки та підвищення кваліфікації керівних кадрів і фахівців у сфері цивільного захисту";
від 26.10.2001р №1432 „Про затвердження Положення про порядок проведення евакуації населення у разі загрози або виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру";
від 16.11.2001р. №1567 „Про затвердження Плану реагування на надзвичайні ситуації державного рівня";
від 14.06.2002 р. № 843 „Про затвердження загального Положення про спеціальну Урядову комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і загального Положення про спеціальну комісію з ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру регіонального, місцевого та об'єктового рівня";
від 19.08. 2002р. № 1200 „Про затвердження Порядку забезпечення населення і особового складу невоєнізованих формувань засобами радіаційного та хімічного захисту";
від 25. 10. 2002р. № 1591 „Про внесення змін до Порядку створення і використання матеріальних резервів для запобігання, ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та їх наслідків";
від 24. 03. 2004р. № 368 „Про затвердження порядку класифікації надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру за їх рівнем".
від 20.12. 2004р. № 954. „Про затвердження Положення про невоєнізовані формування ЦО структурних підрозділів МОН".
від 17. 01. 2002р. № 27 „ Про затвердження Положення про функціональну підсистему „Освіта і наука України" Єдиної державної системи запобігання і реагування на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру".

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/papka_5.zip

Положення, основні завдання, календарний план роботи, функціональні обов'язки особового складу; наказ про створення евакуаційної комісії по школі, схема зв'язку евакуаційної комісії об'єкта.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/dokumenti_evakokomisiji_zosh.doc
Про організацію та ведення цивільного захисту у 2011-2012 навчальному році.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/nakaz_org_co_na_2011-2012_n.r..doc
Матеріали:склад, організаційна структура, календарний план.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/nevoenizovani_formuvannja.zipПоложення про підготовку і проведення Дня цивільної оборони у загальноосвітній школі. Організація й методика проведення.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/den_civilnoji_oboroni.rtf

Проведення "Дня цивільної оборони (цивільного захисту)" та "Тижня безпеки дитини" у дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладах Харківської області

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/provedennja_dnja_co.doc

Методичні рекомендації. Схвалено для використання в загальноосвітніх навчальних закладах (Лист від 22.06.2011 №1.4/18-2005)

Щодо проведення "Дня цивільного захисту" в загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладах. Дуброва Н.Й, Осипенко С.І., Іванов А.В.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/metodichni_rekomendasii_den_c_z.doc

Методичний посібник "День цивільного захисту"

Схвалено науково-методичною радою з питань ЦЗ та БЖД населення. Протокол №1 від 14 жовтня 2009 р.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/posibnik_den_co.doc

Посібник "Молодшим школярам про цивільну оборону" та інші розробки заходів до дня ЦЗ і ОТ

Упорядники:творча група вчителів початкових класів СЗОШ №2 м.Шепетівки:Скиба І.В., Верхогляд Л.І., Слюсар М.Б., Несвіцька С.П., Іщук О.А., Тищук І.В. В посібнику подано розробки уроків з Цивільної оборони. Рекомендовано для вчителів початкових класів. 2008 р.
Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/zrazki_rozrobok_co.doc

Аптечка індивідуальна цивільної оборони

Детальніше... http://krutienko.ucoz.ua/Zahust/aptechka_induvidyalna.doc

# data[].attributes.attachment_link.title
Сайт НВО №16 м. Кропивницького

# data[].attributes.attachment_link.description
Інформуємо про те, що з 1 липня 2013 року вступив в дію Кодекс цивільного захисту України прийнятий Верховною Радою України 02.10.2012 року № 5403-VI. Детальніше...

# data[].attributes.headline
Виконання заходів захисту та дії  згідно з планом реагування на надзвичайні ситуації.

# data[].attributes.subject
Виконання заходів захисту та дії  згідно з планом реагування на надзвичайні ситуації.

# data[].attributes.attachment_link.title
ПЛАН реагування НВО16

# data[].attributes.headline
Забезпечення виконання та організації завдань з цивільного захисту.

# data[].attributes.subject
Забезпечення виконання та організації завдань з цивільного захисту.

# data[].attributes.body
Організаційна структура управління цивільним захистом підприємства, установи чи організації
Цивільний захист – це функція держави, спрямована на захист населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від НС шляхом запобігання таким ситуаціям, ліквідації їх наслідків і надання допомоги постраждалим у мирний час та в особливий період. Цивільний захист забезпечується, з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про основи національної безпеки України", суб’єктами, уповноваженими захищати населення, території, навколишнє природне середовище та майно у мирний час, а також в особливий період – у межах реалізації заходів держави щодо оборони України. Згідно з вимогами Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов’язків суб’єктів господарювання у сфері ЦЗ належить:
забезпечення виконання заходів у сфері ЦЗ на об’єктах суб’єкта господарювання;
забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту;
розміщення інформації про заходи безпеки та відповідну поведінку населення у разі виникнення аварії;
організація та здійснення під час виникнення НС евакуаційних заходів щодо працівників та майна суб’єкта господарювання;
створення об’єктових формувань ЦЗ відповідно до нормативно-правових актів, необхідної для їх функціонування матеріально-технічної бази і забезпечення готовності таких формувань до дій за призначенням;
створення диспетчерських служб відповідно до нормативно-правових актів, необхідних для забезпечення безпеки ОПН;
проведення оцінки ризиків виникнення НС на об’єктах суб’єкта господарювання, здійснення заходів щодо неперевищення прийнятних рівнів таких ризиків;
здійснення навчання працівників з питань ЦЗ, у тому числі правилам техногенної та пожежної безпеки;
декларування безпеки ОПН;
розроблення планів локалізації та ліквідації наслідків аварій на ОПН;
проведення спеціальних об’єктових тренувань і навчань з питань ЦЗ;
забезпечення аварійно-рятувального обслуговування суб’єктів господарювання;
здійснення заходів ЦЗ, що зменшують рівень ризику виникнення НС;
забезпечення безперешкодного доступу посадових осіб органів державного нагляду, працівників аварійно-рятувальних служб, з якими укладені угоди про аварійно-рятувальне обслуговування суб’єктів господарювання, для проведення обстежень на відповідність протиаварійних
28
заходів планам локалізації і ліквідації наслідків аварій на ОПН та ПНО, сил ЦЗ – для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт у разі виникнення НС;
забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд ЦЗ;
здійснення обліку захисних споруд ЦЗ, які перебувають на балансі (утриманні);
дотримання протиепідемічного, протиепізоотичного та протиепіфітотичного режиму;
створення та використання матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків НС;
розроблення заходів щодо забезпечення пожежної безпеки, впровадження досягнень науки і техніки, позитивного досвіду із зазначеного питання;
розроблення та затвердження інструкцій і видання наказів з питань пожежної безпеки, здійснення постійного контролю за їх виконанням;
забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки;
утримання у справному стані засобів ЦЗ та протипожежного захисту, недопущення їх використання не за призначенням;
здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики;
своєчасне інформування відповідних органів та підрозділів ЦЗ про несправність протипожежної техніки, систем протипожежного захисту, водопостачання, закриття доріг і проїздів на відповідній території;
виконання інших завдань і заходів у сфері ЦЗ, передбачених нормативно-правовими актами.
Для виконання суб’єктами господарювання завдань та обов’язків з питань ЦЗ керівником визначається організаційна структура ЦЗ підприємства, установи чи організації.
Організація заходів ЦЗ суб’єкта господарювання здійснюється підрозділами (посадовими особами) з питань ЦЗ, які створюються (призначаються) керівниками зазначених суб’єктів господарювання з урахуванням таких вимог:
у суб’єктах господарювання, віднесених до відповідних категорій ЦЗ, з чисельністю працюючих понад 3 тисяч осіб створюються підрозділи з питань ЦЗ;
у суб’єктах господарювання, в закладах охорони здоров’я із загальною чисельністю працюючих та осіб, які перебувають на лікуванні, від 200 до 3 тисяч осіб та у суб’єктах господарювання, віднесених до другої категорії ЦЗ, призначаються посадові особи з питань ЦЗ;
у навчальних закладах з денною формою навчання з чисельністю 500 і більше осіб, які навчаються, призначаються посадові особи з питань ЦЗ;
29
у суб’єктах господарювання з чисельністю працюючих до 200 осіб призначаються особи з питань ЦЗ за рахунок штатної чисельності суб’єкта господарювання.
Порядок діяльності підрозділів (посадової особи) з питань ЦЗ визначається положенням про них або посадовими інструкціями, які затверджуються керівником на підставі затвердженого ДСНС України типового положення про такий підрозділ.
Постійно діючими органами управління ЦЗ, до повноважень яких належать питання організації та здійснення заходів ЦЗ на об’єктовому рівні є підрозділи (посадові особи) з питань ЦЗ, які утворюються (призначаються) такими органами відповідно до законодавства.
Координаційними органами управління на об’єктовому рівні є комісії з питань НС підприємств, установ, організацій.
Для безпосереднього управління аварійно-рятувальними та іншими невідкладними роботами під час виникнення будь-якої НС призначається керівник робіт з ліквідації наслідків НС, який утворює штаб з ліквідації наслідків НС.
Для координації робіт з ліквідації наслідків конкретної НС на об’єктовому рівні (у разі потреби) утворюються спеціальні комісії з ліквідації наслідків НС, діяльність яких провадиться відповідно до положень про такі комісії.
Для забезпечення управління у режимі повсякденного функціонування органами управління та силами ЦЗ, координації їх дій, здійснення цілодобового чергування та забезпечення функціонування системи збору, оброблення, узагальнення та аналізу інформації про обстановку в районах виникнення НС на об’єктовому рівні функціонують чергові (диспетчерські) служби підприємств, установ та організацій (у разі їх утворення).
Для проведення великих обсягів робіт з ліквідації наслідків НС, у тому числі тих, що виникли внаслідок воєнних (бойових) дій чи терористичних актів, проведення відновлювальних робіт, які потребують залучення великої кількості населення та техніки, рішенням керівника утворюються об’єктові формування ЦЗ у суб’єктах господарювання, які мають чисельність працюючого персоналу понад 50 осіб, володіють спеціальною технікою та майном, а працівники підготовлені до дій в умовах НС.
Для планування, підготовки та проведення захисту працівників шляхом евакуації на суб’єктах господарювання утворюються комісії з питань евакуації (з чисельністю працюючого персоналу менш як 50 осіб призначається особа, що виконує функції зазначеної комісії).
Права та обов’язки працівників у сфері цивільного захисту
Працівники підприємств, установ та організацій мають право на:
отримання інформації про НС або небезпечні події, що виникли або можуть виникнути, у тому числі в доступній для осіб з вадами зору та слуху формі;
забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання;
звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань захисту від НС;
участь у роботах із запобігання та ліквідації наслідків НС у складі добровільних формувань ЦЗ;
отримання заробітної плати за роботу з ліквідації наслідків НС у разі залучення до таких робіт згідно з трудовими договорами;
соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров’ю та майну внаслідок НС або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків НС;
медичну допомогу, соціально-психологічну підтримку та медико-психологічну реабілітацію у разі отримання фізичних і психологічних травм.
Обов’язками працівників у сфері ЦЗ є:
дотримання правил поведінки, безпеки та дій у НС;
дотримання заходів безпеки у побуті та повсякденній трудовій діяльності, недопущення порушень виробничої та технологічної дисципліни, вимог екологічної безпеки, охорони праці, що можуть призвести до НС;
43
вивчення способів захисту від НС та дій у разі їх виникнення, надання домедичної допомоги постраждалим, правил користування засобами захисту;
повідомлення служб екстреної допомоги населенню про виникнення НС;
у разі виникнення НС, до прибуття аварійно-рятувальних підрозділів, вживання заходів для рятування працівників і майна;
дотримання протиепідемічного, протиепізоотичного та протиепіфітотичного режимів, режимів радіаційного захисту;
виконання правил пожежної безпеки.
 НЕ МОЖНА ФОРМАЛЬНО ВІДНОСИТИСЬ до навчання у сфері ЦЗ, потрібно удосконалювати свої знання, цікавитися усіма питаннями, які так чи інакше пов’язані з ЦЗ, і бути пропагандистом всього нового, знати, від чого залежить твоє життя і життя тих, хто поряд з тобою!
Основними обов’язками працівників є активне опанування необхідними знаннями і набуття навичок у застосуванні засобів і способів захисту від НС. Без твердих навичок неможливо діяти ні за сигналами оповіщення, ні в умовах НС, ні в інших екстремальних ситуаціях.
Кожен працівник повинен знати:
основні небезпечні виробничі фактори, техногенні та природні небезпеки, що ймовірні для місця розташування підприємства, установи чи організації;
основні принципи функціонування об’єктової системи ЦЗ, організацію оповіщення про загрозу і виникнення НС;
засоби індивідуального та колективного захисту, порядок і правила користування ними;
свої обов’язки та дії під час загрози виникнення або виникнення НС (згідно із планами реагування на НС);
способи та засоби запобігання пожежам та вибухам, свої типові дії у разі їх виникнення, способи застосування первинних засобів пожежогасіння;
заходи щодо сприяння проведенню на підприємстві, в установі чи організації аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт в умовах виникнення НС.
Кожен працівник повинен вміти:
запобігати створенню умов, що можуть привести до виникнення НС;
чітко діяти за сигналами оповіщення, практично виконувати заходи згідно з планами реагування на НС;
користуватися засобами індивідуального та колективного захисту, первинними засобами пожежогасіння;
сприяти проведенню аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт в умовах виникнення НС;
дотримуватися режимів радіаційного захисту;
надавати домедичну допомогу постраждалим у НС.
Особи під час прийняття на роботу та працівники щороку за місцем роботи проходять інструктаж з питань ЦЗ, пожежної безпеки та дій у НС. Особи, яких приймають на роботу, пов’язану з підвищеною пожежною небезпекою, мають попередньо пройти спеціальне навчання (пожежно-технічний мінімум). Працівники, зайняті на роботах з підвищеною пожежною
44
небезпекою, один раз на рік проходять перевірку знань відповідних нормативних актів з пожежної безпеки, а посадові особи до початку виконання своїх обов’язків і періодично (один раз на три роки) проходять навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки.
 ЗАБОРОНЯЄТЬСЯ допускати до роботи осіб, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань ЦЗ, зокрема з пожежної безпеки.

# data[].attributes.headline
Безпека під час радіаційних аварій і радіаційного забруднення місцевості. Режим радіаційного захисту.

# data[].attributes.subject
Безпека під час радіаційних аварій і радіаційного забруднення місцевості. Режим радіаційного захисту.

# data[].attributes.body
Імовірність виникнення техногенних НС, які несуть загрозу для суспільства, економіки і природного середовища, обумовлюється наявністю в Україні розвинутої промисловості та великої кількості енергетичних об’єктів.
Однією з найбільш небезпечних техногенних чинників є загроза радіаційної небезпеки, що може виникнути:
на чотирьох діючих АЕС (Запорізька, Рівненська, Південно-Українська, Хмельницька), в експлуатації знаходяться 15 енергоблоків;
на двох дослідницьких реакторах;
у сховищах відпрацьованого ядерного палива АЕС;
на об’єкті "Укриття" і після аварійних відходів в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС;
на підприємстві з видобування і переробки уранової руди;
на восьми підприємствах, робота яких пов’язана з радіоактивними відходами;
на зареєстрованих понад 180 тис. джерелах іонізуючого випромінювання та понад 180 тис. приладів іонізуючого випромінювання, які використовуються більше ніж на 7 тис. підприємств.
Радіоактивність – це природне явище, коли відбувається самовільний розпад ядер атомів, при якому виникає випромінювання. Випромінювання за своєю фізичною природою є потоком елементарних, швидкорухомих частинок, які входять до складу ядра. Радіоактивне випромінювання створює на живий організм уражаючу дію. Основну частину випромінювання населення отримує від природних джерел радіації, уникнути яких практично неможливо. За останні десятиліття людина створила декілька сотень штучних радіонуклідів і навчилася використовувати енергію атома в різних цілях: в медицині, для створення атомної зброї, для виробництва енергії, для виготовлення циферблатів з підсвічуванням і пошуку корисних копалин тощо. Індивідуальні дози, отримані людьми від штучних джерел радіації, дуже різняться. В більшості випадків вони невеликі, але інколи опромінення за рахунок техногенних джерел радіації в багато тисяч разів інтенсивніше ніж за рахунок природних. Джерела іонізуючого випромінювання бувають природні та штучні.
Радіоактивне випромінювання складається з таких основних типів випромінювань:
Альфа-випромінювання (α) – це потік позитивного заряджених частинок з початковою швидкістю 20000 км/с., їх іонізуюча здатність величезна. В зв’язку
з цим альфа-частки, проходячи скрізь речовину, призводять в ній до значних змін внаслідок іонізації і збудження атомів. Аркуш паперу повністю затримує альфа-частки, а надійним захистом від альфа-часток при зовнішньому опроміненні є одяг людини.
Бета-випромінювання (β) – це потік негативно заряджених часток з швидкістю, близькою до швидкості світла – 300 000 км/с., тобто їх заряд менший, а швидкість більша, ніж у альфа-часток. Бета-частки мають меншу іонізуючу та більш проникаючу здатність, вони повністю поглинаються віконним та автомобільним склом і металевими екранами товщиною в декілька міліметрів, а одяг людини поглинає їх біля 50%. При зовнішньому опроміненні організму на глибину біля 1 мм проникає 20-25% бета-часток.
Оскільки альфа-, бета- випромінювання мають невелику проникаючу здатність, то вони більш небезпечні при попаданні в організм людини або (безпосередньо) на шкіру і особливо в очі.
Гамма-випромінювання (γ) являє собою електромагнітне випромінювання, яке виділяється ядрами атомів при радіоактивних перетвореннях. Гама-випромінювання супроводжується бета-розпадом, а деколи альфа-розпадом. За своєю природою гама-випромінювання подібне рентгенівському, воно має значно більшу енергію, яка виділяється окремими порціями (квантами) і розповсюджується із швидкістю світла. Гамма-випромінювання не має електричного заряду, у зв’язку з цим іонізуюча можливість його значно менша, ніж бета-часток, і більша, ніж у альфа-часток. Тобто гама-випромінювання найбільш небезпечне при зовнішньому опроміненні. Різні види випромінювань супроводжуються вивільненням різної кількості енергії і мають різну проникаючу здатність, тому вони неоднаково впливають на тканини живого організму.
Радіоактивні речовини володіють радіоактивністю тільки визначений термін, доки в них виникають ядерні перетворення. Після закінчення цього часу вони стають нерадіоактивними, перетворюючись в стабільні ізотопи.
Швидкість розпаду не залежить від зовнішніх умов і визначається тільки властивостями радіоактивного ізотопу. Ця природна властивість радіоактивних речовин непідвладна людині.
Уран, торій, актиній – важкі радіоактивні природні елементи, які внаслідок розпаду утворюють основні ряди перетворень. Для важких елементів
характерний альфа-розпад, для легких (цезій, стронцій) – бета-розпад.
Нейтрони – це незаряджені частки, вони нейтральні і завдяки цьому можуть легко проникати через низку матеріалів.
Безпосередньо вони не викликають іонізацію, проте при їх взаємодії з атомами може виникати: α, β, γ або рентгенівське випромінювання, яке в свою чергу призводить до іонізації.
Режими радіаційного захисту робітників і службовців при вахтовому методі роботи на місцевості, що заражена радіоактивними продуктами від АЕС, включають два основних етапи:
I – укриття в герметизованих приміщеннях на термін не менше 4 годин;
II – час роботи об’єкту вахтовим методом.
Вахтовий метод роботи – це цілодобова робота об’єкту у 4 зміни. Дві зміни працюють на об'єкті безперервно впродовж 3,5 діб. Кожна зміна працює 6 годин і 6 годин відпочиває у захисних спорудах ЦЗ.
Після закінчення робіт (через 3,5 доби) ці зміни відбувають на відпочинок на незаражену місцевість. На вахту заступають наступні дві зміни.
Режими для робітників і службовців на суб’єктах господарювання вводяться в дію рішенням керівника суб’єкту господарювання.
Санітарна обробка працівників
Санітарна обробка є складовою частиною спеціальної обробки, яка включає видалення радіоактивної речовини, знешкодження або видалення інших речовин з відкритих ділянок шкіри, із ЗІЗ, обмундирування, спорядження і взуття особового складу формувань ЦЗ і працівників суб’єкта господарювання. Вона поділяється на часткову і повну.
Часткова санітарна обробка проводиться особовим складом формувань, працівниками об’єктів, коли встановлений факт радіоактивного, забруднення хімічного або біологічного зараження.
При зараженні радіоактивною речовиною обробка містить у собі механічне видалення цих речовин з відкритих частин тіла, зі слизистих оболонок очей, носа, ротової порожнини, одягу, спорядження і засобів індивідуального захисту. Вона проводиться безпосередньо після зараження у зоні радіаційного забруднення і повторюється після виходу з зони зараження.
При проведенні часткової санітарної обробки у зоні радіоактивного забруднення ЗІЗ не знімають. Спочатку слід протерти, обмести або обтрусити
забруднені засоби захисту, одяг, спорядження і взуття, а потім усунути радіоактивну речовину з відкритих частин рук і шиї. Коли особовий склад формувань ЦЗ опинився у зараженій зоні без засобів захисту, то після часткової санітарної обробки слід їх одягнути.
При проведенні часткової санітарної обробки на незараженій місцевості дотримуються такої послідовності: знімають засоби захисту шкіри і обтрушують їх чи протирають ганчіркою, змоченою водою (дезактивуючим розчином); не знімаючи протигаза, обтрушують або обмітають радіоактивний пил з одягу. Коли є можливість, то верхній одяг знімають і витріпують; обмивають чистою водою відкриті частини тіла, потім маску протигаза; знімають протигаз і старанно миють водою обличчя; полощуть рот і горло.
Якщо не вистачає води, відкриті частини тіла і маску протигаза протирають вологою ганчіркою, яку змочують водою з фляги.
При зараженні краплиннорідкими отруйними речовинами, необхідно, не знімаючи протигаза, негайно провести обробку відкритих шкірних покривів, забруднених ділянок одягу, взуття, спорядження і маски протигаза. Така обробка проводиться з використанням ІПП-10 і є достатньо ефективною тоді, коли краплі зібрано не пізніше 5 хвилин після попадання. При відсутності ІПП-10 для часткової обробки можна застосувати воду з фляги та мило. У жодному випадку не можна користуватися для обробки шкіри розчинниками (діхлоретан, бензин, спирт), оскільки це посилить важкість ураження (отруйні речовини розчиняються у розчинниках і розподіляються на більшій площі та значно легше проходять крізь шкіру).
При зараженні бактеріальними засобами часткову санітарну обробку проводять таким чином: не знімаючи протигаза, обмітанням та витрушуванням видаляють речовини, які осіли на одяг, взуття, спорядження і засоби захисту. Коли дозволяють обставини, спорядження та одяг знімають, старанно протирають підручними засобами, а потім витрушують. Знімати та одягати одяг треба так, щоб відкриті частини тіла не торкалися до зовнішньої забрудненої поверхні. Потім рідиною з ІПП-10 обробляють маску протигаза.
Повна санітарна обробка містить у собі обмивання тіла людини теплою водою з милом та обов’язковим обеззараженням білизни та одягу. Такій обробці підлягає особовий склад формувань ЦЗ, робітники та службовці після виходу з осередку ураження (зони зараження).
При забрудненні радіоактивною речовиною обробку потрібно проводити не пізніше 5 годин після забруднення, а через 12 годин проводити обробку немає сенсу. Одяг підлягає заміні, якщо після його витрушування залишкове радіоактивне зараження перевищує допустиму величину.
При забрудненні краплиннорідкими отруйними речовинами необхідно негайно (не пізніше 5хв. з моменту забруднення) провести часткову санітарну обробку: наступне обмивання теплою водою з милом не захищає від ураження та необхідності в її проведенні немає. Забруднений одяг повинен бути змінений у максимально короткий термін.
При зараженні бактеріологічними засобами необхідно провести знезаражування дезінфікуючими розчинами відкритих частин тіла з наступним миттям людей теплою водою з милом. Одночасно з миттям обов’язково проводиться повна заміна забрудненого одягу.
Дезактивація приміщень, обладнання, виробничої території
Дезактивація – вилучення радіоактивної речовини із забруднених поверхонь до допустимих розмірів зараження, які безпечні для людини.
Техніка, майно, одяг, місцевість, продукти харчування, вода, які забруднені радіоактивними речовинами, підлягають дезактивації.
При частковій дезактивації техніки та одягу видаляють радіоактивні речовини з усієї поверхні методом обмітання чи обтирання.
Повна дезактивація здійснюється такими методами: змивання радіоактивних речовин дезактивуючим розчином, водою і розчинниками з одночасною обробкою забрудненої поверхні щітками дегазаційних машин і приладів; змивання радіоактивної речовини струменем води під тиском; вилучення радіоактивної речовини газокрапельним потоком; вилучення радіоактивної речовини витиранням забрудненої поверхні тампонами, які змочені у дезактивуючому розчині, водою і розчинниками; вилучення радіоактивного пилу віниками, щітками тощо; знищення радіоактивного пилу методом пило відсмоктування.
Метод дезактивації вибирається відповідно до виду забруднення.
Дезактивація споруд проводиться обмиванням водою. Обмивання починається з даху та ведеться зверху вниз. Особливо старанно обмиваються вікна, двері, карнизи і нижні поверхи будинку.
Дезактивація внутрішніх приміщень і робочих місць проводиться за допомогою обмивання дезактивуючим розчином, водою, обмітанням мітлами і щітками, а також протиранням. Спочатку стеля, стіни, майно протирають вологими ганчірками, а потім підлога миється теплою водою з милом або 2-3% содовим розчином.
Дезактивація ділянок територій, які мають тверде покриття, може проводитися змиванням радіоактивного пилу струменем води під великим тиском за допомогою поливальних машин або змітанням радіоактивної речовини підмітально – прибиральними машинами.
Ділянки територій, які не мають твердого покриття, дезактивуються шляхом зняття зараженого шару ґрунту товщиною 5-10 см, дорожніми машинами (бульдозерами, грейдерами), засипкою забруднених ділянок шаром чистого ґрунту товщиною 8-10 см, переорюванням зараженої території плугом на глибину до 20 см, збиранням снігу та льоду. Щоб зменшити перенесення радіаційного пилу з одного місця на інше використовують в’яжучі рецептури, які створюють плівку, перешкоджаючи пилоутворенню.
Для поліпшення дезактивації користуються дезактивуючими розчинами, які створюються на базі порошків СФ-2 (СФ-2У) або (при їх відсутності) пральними засобами, чи промисловими відходами, які необхідні для
пом’якшення води, що дає можливість краще змити з поверхні бруд разом з радіоактивною речовиною. З цією ж метою розчини можна підігріти.
Дії працівників у випадку загрози виникнення радіаційної небезпеки: при оголошенні небезпечного стану не панікуйте, слухайте повідомлення; попередьте колег, надайте допомогу інвалідам, дітям та людям похилого віку; дізнайтеся про час та місце збору працівників для евакуації; зменьшіть проникнення радіоактивної речовини в приміщення: щільно закрийте вікна та двері, щілини заклейте; підготуйтеся до можливої евакуації: упакуйте у герметичні пакети та складіть у валізу документи, цінності та гроші, предмети першої необхідності, ліки. Підготуйте найпростіші засоби санітарної обробки (мильний розчин для обробки рук); перед виходом з приміщення від’єднайте всі споживачі електричного струму від електромережі, вимкніть газ та воду.
Дії працівників у випадку раптового виникнення радіаційної небезпеки: з одержанням повідомлення про радіаційну небезпеку негайно укрийтеся в приміщенні. Стіни дерев’яного будинку послаблюють іонізуюче випромінювання в 2 рази, цегляного – у 10 разів; заглиблені укриття (підвали): з покриттям із дерева у 7 разів, з покриттям із цегли або бетону у 40-100 разів; уникайте паніки. Слухайте повідомлення посадових осіб об’єкту або органів влади з питань НС; зменшіть можливість проникнення радіаційних речовин в приміщення; проведіть йодну профілактику. Йодистий калій вживати після їжі разом з чаєм, соком або водою 1 раз на день впродовж 7 діб: дітям до двох років – по 0,040 г на один прийом; дітям від двох років та дорослим – по 0,125 г на один прийом. Водно-спиртовий розчин йоду приймати після їжі 3 рази на день впродовж 7 діб: дітям до двох років – по 1-2 краплі 5% настоянки на 100 мл молока(консервованого) або годувальної суміші; дітям від двох років та дорослим – по 3-5 крапель на стакан молока або води. Наносити на поверхню кінцівок рук настоянку йоду у вигляді сітки 1 раз на день впродовж 7 діб; уточніть місце початку евакуації. Попередьте колег, допоможіть дітям, інвалідам та людям похилого віку. Вони підлягають евакуації в першу чергу; швидко зберіть необхідні документи, цінності, ліки, продукти, запас питної води, найпростіші засоби санітарної обробки та інші необхідні Вам речі у герметичну валізу; по можливості негайно залишіть зону радіоактивного забруднення; перед виходом з приміщення вимкніть джерела електро-, водо- та газопостачання, візьміть підготовлені речі, одягніть протигаз (респіратор, ватно-марлеву пов’язку), верхній одяг (плащ, пальто, накидка), гумові чоботи; з прибуттям на нове місця перебування, проведіть дезактивацію засобів захисту, одягу, взуття та санітарну обробку шкіри на спеціально обладнаному пункті або ж самостійно (зняти верхній одяг, ставши спиною проти вітру, витрясти його; повісити одяг на перекладину, віником або щіткою змести з нього радіоактивний пил та вимити водою; обробити відкриті ділянки шкіри водою або розчином (типу ІПП-10), який буде виданий кожному. Для обробки шкіри можна використовувати марлю чи просто рушники; дізнайтеся у посадовій особі об’єкта чи у місцевих органів державної влади адреси організацій, що відповідають за надання допомоги постраждалому населенню.  ЗАПАМ’ЯТАЙТЕ! використовуйте для харчування лише продукти, що зберігалися у закритих приміщеннях, консервацію і не зазнали радіоактивного забруднення; не вживайте овочі, які росли на забрудненому грунті; не пийте молоко від корів, які пасуться на забруднених пасовиськах; не пийте воду із відкритих джерел та із мереж водопостачання після офіційного оголошення радіаційної небезпеки, колодязі накрийте; уникайте тривалого перебування на забрудненій території; у приміщеннях, щодня робіть вологе прибирання, бажано з використанням миючих засобів; у разі перебування на відкритій, забрудненій радіоактивною речовиною місцевості, обов’язково використовуйте засоби захисту: для захисту органів дихання – протигазом, респіратором, ватно-марлевою чи протипиловою пов’язкою, зволоженою марлевою пов’язкою, хустинкою або будь-якою частиною одягу; для захисту шкіри – спеціальним захисним одягом типу ОЗК.

# data[].attributes.headline
Правила поведінки працівників під час надзвичайних ситуацій природного характеру

# data[].attributes.subject
Правила поведінки працівників під час надзвичайних ситуацій природного характеру

# data[].attributes.body
До НС природного характеру, які можливі на території України, відносяться: землетруси, повені (паводки, підтоплення, катастрофічне затоплення), селеві потоки, зсуви, сильний вітер (ураган, смерч), снігопад, хуртовина, бурі та інші явища природи, що виникають, як правило, раптово. До них можна також віднести і пожежі, особливо лісові і торф’яні.
Кожна із НС має свої причини виникнення, притаманні тільки їй, особливості впливу на навколишнє середовище, фізичну суть і рушійні сили. Проте, їм характерні й загальні властивості — це великий просторовий захват, сильна психологічна дія на населення та значний вплив на навколишнє середовище.
Працівники суб’єктів господарювання мають завжди бути готовими до НС, брати активну участь у ліквідації наслідків стихійного лиха, виробничих аварій і катастроф.
Безпечні дії працівників у разі виникнення геологічних
надзвичайних ситуацій
Небезпечне геологічне явище – подія геологічного походження або наслідок дії геологічних процесів, що виникають в земній корі під дією різних природних і геодинамічних факторів або їх комбінацій, які чинять або можуть чинити дію ураження на людей, сільськогосподарських тварин і рослин, об’єкти економіки та навколишнє природне середовище.
До геологічно небезпечних явищ відносять землетруси, обвали, осипи, просадки земної поверхні різного походження, зсуви ґрунту.
Виникненню цих явищ сприяють геологічна будова місцевості, наявність на схилах тріщин та зон дроблення гірських порід, послаблення їх зв’язаності під впливом вивітрювання, підмивання, розчинення і дії сил тяжіння. Будь-яке попадання води, снігу в ці більш слабкі сполучні шари веде до їх поступового ослаблення. Тому найчастіше обвали відбуваються в періоди дощів або танення снігу.
Останнім часом найбільше число обвалів, до 80%, пов’язане з діяльністю людини через порушення правил при проведенні робіт із будівництва, гірничих розробках, виробництві вибухових робіт, розорювання схилів.
Правила поведінки і дії працівників при землетрусах
Землетруси – це сейсмічні явища, які виникають у результаті раптових зміщень і розривів у корі та більш глибоких шарах землі, або внаслідок вулканічних і обвальних явищ, коли на великі відстані передаються пружні хвилі.
Ділянка землі, з якої виходять хвилі землетрусу, називається осередком (гіпоцентром) землетрусу, точка на поверхні землі, розміщена над центром осередку землетрусу, називається епіцентром землетрусу. Осередки землетрусів знаходяться на глибині майже 60 км, а інколи на глибині до 700 км.
Багато землетрусів супроводжуються великими людськими жертвами. Кількість постраждалих залежить від раптовості виникнення стихійного лиха, сили, площі ураження, ступеня руйнування, завалів, зсувів, провалів, затоплення населених пунктів, густоти населення на цій території.
Науковий прогноз землетрусів практично відсутній. Потрібно звертати увагу на деякі відносні ознаки близького землетрусу:
неспокійна поведінка багатьох тварин перед підземними поштовхами (тривожно ревуть корови, рвуть вудила коні, у край нервовими стають кішки і собаки, змії виповзають із своїх сховищ, миші залишають будинки);
запах газу в районах, де раніше цього не відмічалось;
спалах у вигляді розсіяного світла зірниць;
іскріння близько розташованих проводів (без елементу дотику між собою). Фактори небезпеки землетрусів: руйнування будівельних конструкцій будинків та споруд; руйнування на потенційно небезпечних об’єктах, нафто- та газопроводах; утворення завалів; руйнування систем життєзабезпечення та розлами земної кори.
Кожен, хто живе в сейсмонебезпечному районі, повинен свідомо планувати свої дії під час можливого землетрусу. Важливо, щоб кожна людина знала та вміла поводитися в НС, була психологічно підготовлена до будь-якої ситуації вдома та на роботі. Дії працівників у випадку загрози виникнення землетрусу:
уважно слухайте інформацію про обстановку та інструкції про порядок дій, не користуйтеся без потреби телефоном;
зберігайте спокій, попередьте колег, надайте допомогу інвалідам, дітям та людям похилого віку;
дізнайтеся у посадової особи об’єкта чи місцевих органів державної влади та місцевого самоврядування місце збору мешканців для евакуації. Завчасно вирішіть, де буде місце зустрічі вашої родини у разі евакуації;
одягніться, візьміть документи та зберіть найбільш необхідні речі, невеликий запас продуктів харчування на декілька днів, питну воду, медикаменти, кишеньковий ліхтарик;
від’єднайте всі електроприлади від електромережі, вимкніть газ та систему нагрівання;
поставте на підлогу більш важкі та великі речі. Закріпіть речі, які можуть впасти і спричинити травми.
Дії під час землетрусу
На підприємствах і установах при землетрусі всі роботи слід припинити, технологічне і виробниче обладнання зупинити, відключити електроенергію, понизити тиск газу, пари, повітря, кисню, води. Там, де за умовами технологічного процесу виробництва, зупинити технологічну лінію, агрегат, піч та інше за короткий час неможливо, здійснюють перехід на ощадливий режим роботи. Робітники та службовці, які входять до складу рятувальних формувань, мають прибути до місця збору, а інші – у безпечні місця.
Перебуваючи у приміщенні, слід негайно зайняти безпечне місце. Це отвори капітальних внутрішніх стін (наприклад, відчинити двері), або кути, утворені ними. Можна заховатись під балками каркасу, під несучими колонами, біля внутрішньої капітальної стіни чи під столом. Слід пам’ятати, що найчастіше завалюються зовнішні стіни будівель. Необхідно триматися подалі від вікон і важких предметів, які можуть перекинутися чи зрушити з місця.
Не слід вибігати з будівлі, оскільки уламки, які падають уздовж стін, є серйозною небезпекою. Безпечніше перечекати поштовх і лише дочекавшись його закінчення перейти у безпечне місце.
Перебуваючи всередині багатоповерхової будівлі, не слід поспішати до ліфтів чи сходів, які часто обвалюються під час землетрусу. Після припинення поштовхів потрібно терміново вийти на вулицю, якнайшвидше відійти від будівель та споруд на відкрите місце, незабудовану територію, дивитися, щоб поблизу не було ліній електропередач, шляхопроводів та мостів.
Якщо підземні поштовхи застали на вулиці, потрібно якнайдалі відійти від будівель та споруд. Не можна знаходитися поблизу заводів, фабрик, складів, які мають пожежонебезпечні, вибухові й отруйні речовини.
Опинившись у завалі, слід спокійно оцінити обстановку, надати собі домедичну допомогу, якщо вона потрібна. Необхідно надати допомогу тим, хто її потребує. Важливо подбати про встановлення зв’язку з тими, хто перебуває в зоні завалу (голосом, стуком). Людина може зберігати життєздатність (без їжі) понад два тижні.
Після землетрусу необхідно:
оцінити обстановку, у разі необхідності, надати домедичну допомогу постраждалим або викликати швидку медичну допомогу;
переконатись, що будівлі або споруди не ушкоджені, відсутні загрози виникнення пожеж; бути дуже обережним, може статися раптове обвалення будівель та споруд, загрожувати небезпека від витоку газу, від ліній електромереж, розбитого скла;
перевірити стан мереж електро-, газо- та водопостачання;
не користуватись відкритим вогнем, газовими плитами, освітленням, нагрівальними приладами та не вмикати їх до того часу, доки не будете впевненим, що не має витоку газу;
бути готовими до повторних поштовхів.
Щоб уникнути небезпеки каменепаду чи осипів, треба утримуватися від просування біля підніжжя крутих скельних схилів, не ходити скельними жолобами (кулуарами) та не перетинати їх. Особливо вони небезпечні (в умовах теплої ясної погоди) ближче до полудня і пізно ввечері. Просадки земної поверхні – це просідання ґрунту внаслідок різного роду геологічних процесів. Найбільш розповсюджене в місцях розміщення карстових порід, які виникають у гірських породах через їх розчинення водою з утворенням провалів, печер, тунелів, підземних рік та озер.
Зсуви – це ковзкі зміщення мас гірських порід вниз по схилу, які виникають через порушення рівноваги. Зсуви виникають через ослаблення міцності гірських порід внаслідок вивітрювання, вимивання опадами та підземними водами, систематичних поштовхів, нерозважливої господарської діяльності людини тощо. Вони руйнують будівлі, знищують сільськогосподарські угіддя, створюють небезпеку при добуванні корисних копалин, викликають ушкодження комунікацій, водогосподарських споруд, головним чином гребель.
Тим, хто опинився у можливій зоні зсуву, необхідно знати інформацію про обстановку, можливі місця та межі зсувів, а також про порядок дій при загрозі виникнення зсуву. Особливо необхідно це знати тим, у кого будівлі розташовані на схилах або біля підніжжя гір та пагорбів, навколо глибоких ярів, на узвишші.
Селі – це паводки з великою концентрацією ґрунту, мінеральних часток, каміння, уламків порід (від 10-15 до 75% об’єму потоку), що раптово виникають у руслах гірських річок. Виникають селі у басейнах невеликих гірських річок внаслідок злив, інтенсивного танення снігів, проривів завальних озер, обвалів, зсувів, землетрусів.
Слід пам’ятати, що сель може виникнути і внаслідок безпорадної господарської діяльності людини.
Засоби боротьби з селевими потоками досить різноманітні: будівництво гребель, каскаду запруд для руйнації селевого потоку, стінок для закріплення відкосів тощо.
Деякі рекомендації щодо правил поведінки при зсувах, селях:
зберігайте спокій, уникайте паніки;
у випадку попередження про селевий потік або зсув, слід якомога швидше залишити приміщення і вийти у безпечне місце, вимкнувши електричні та газові прилади, водопровідну мережу, приготуватися до евакуації;
якщо знаходитеся в горах, то, почувши шум потоку, що наближається, негайно підніміться з дна лощини вгору по схилу не менше, ніж на 50-100 м, кинувши всі важкі речі, що перешкоджають швидкому руху;
пам’ятайте, що під час руху селевого потоку каміння великої маси розкочується на значні відстані;
при можливості надайте допомогу людям, які потрапили в селевий потік, використовуючи дошки, палки, мотузки та інші засоби;
після зміщення зсуву в спорудах, що уціліли, перевірте стан стін, перекриттів, ліній електро-, газо- та водопостачання.
При виникненні чи загрозі виникнення природних стихійних лих можлива зупинка роботи деяких підприємств, установ, організацій чи їх підрозділів, цехів або відділів. Зі зміною режиму роботи на суб’єктах господарювання організовують цілодобове чергування відповідальних посадових осіб, спеціалістів аварійно-технічної служби.
Особливості негативного впливу гідрологічних надзвичайних ситуацій.
Основні правила безпечної поведінки працівників у разі їх виникнення
До гідрологічних небезпечних явищ належать: повені, урагани, шквали, смерчі, град, сильні заметілі тощо.
Повінь – це небезпечне природне (фізико-географічне, геофізичне, гідрометеорологічне) явище стихійного характеру, яке виникає у певні, як правило, прогнозовані з недостатньою точністю в часі, періоди на річках, водоймах, днищах балок, суходолів, замкнутих котловин і блюдець. Повінь виявляється в утворенні великого поверхневого стоку, підйомів рівнів води, виході її з берегів, у тимчасовому затопленні низьких територій із розташованими на них сільськогосподарськими угіддями, населеними пунктами та виробничими об’єктами, руйнівній і шкідливій дії води у періоди після повеней.
Дії в зоні раптового затоплення під час повені, паводка:
зберігати спокій, уникати паніки;
швидко зібрати необхідні документи, цінності, ліки, продукти та інші необхідні речі;
за можливістю негайно залишити зону затоплення;
перед виходом вимкнути електро- та газопостачання, загасити вогонь. Зачинити вікна та двері, якщо є час – закрити вікна та двері першого поверху дошками (щитами);
піднятись на верхні поверхи. Якщо будинок одноповерховий, зайняти горищні приміщення;
до прибуття допомоги залишайтесь на верхніх поверхах, дахах, деревах чи інших підвищеннях, сигналізуйте рятувальникам, щоб вони мали змогу швидко вас знайти;
перевірте чи немає поблизу постраждалих, надайте їм, за можливістю, допомогу;
потрапивши у воду, зніміть з себе важкий одяг і взуття, відшукайте поблизу предмети, якими можна скористатися до надходження допомоги;
не переповнюйте рятувальні засоби (катери, човни, плоти тощо).
У випадку раптових паводків попередження проводиться всіма наявними технічними засобами оповіщення.
Дії після повені, паводка:
переконатися, що будівля не отримала внаслідок повені ніяких ушкоджень та не загрожує заваленням, відсутні провалини, не розбите скло і немає небезпечних уламків та сміття;
не слід користуватись електромережею до повного осушення будинку;
просушити будівлі, провести ретельне очищення та дезінфекцію прилеглої території;
здійснити осушення затоплених підвальних приміщень;
користуватися електроприладами тільки після їх ретельного просушування;
здійснити дезінфекцію всього майна, яке було затопленим.
Сильний вітер, включаючи шквали та смерчі. Фактори небезпеки сильних вітрів, шквалів та смерчів: травмування, а інколи і загибель людей; руйнування інженерних споруд та систем життєзабезпечення, доріг та мостів, промислових і житлових будівель, особливо їх верхніх поверхів і дахів; перекидання телеграфних стовпів, виривання дерев та утворення завалів; знищення садів та посівів на полях.
Сильні вітри, як правило супроводжуються зливами, що призводять до затоплень місцевості. Дії працівників при загрозі стихійного лиха та отриманні штормового попередження: уважно слухайте інформацію по телевізору та радіоприймачу про обстановку (час, напрямок руху та силу вітру), рекомендації про порядок дій; зберігайте спокій, попередьте колег, надайте допомогу інвалідам, дітям і людям похилого віку; підготуйте документи, одяг і зберіть найбільш необхідні й цінні речі, невеликий запас продуктів харчування на декілька днів, питну воду, медикаменти, кишеньковий ліхтарик, приймач на батарейках; підготуйтесь до відключення електромережі, закрийте газові крани, загасіть вогонь у грубах; приберіть майно з двору та балконів у приміщення (підвал), машину поставте у гараж; поставте на підлогу речі, які можуть впасти та спричинити травми; щільно закрийте вікна, двері, горищні люки та вентиляційні отвори; віконне скло заклейте, по можливості, захистіть віконницями або щитами; перейдіть у більш стійку капітальну будівлю, сховайтеся в підвалі або віддаленому від дерев і будинків погребі. Дії працівників під час стихійного лиха: зберігайте спокій, уникайте паніки, при необхідності надайте допомогу інвалідам, дітям, людям похилого віку та сусідам; закрийте вікна та відійдіть від них подалі; загасіть вогонь у грубах, вимкніть електро- та газопостачання; зберіть документи, одяг та найбільш необхідні та цінні речі, продукти харчування на декілька днів, питну воду, медикаменти, ліхтарик, приймач на батарейках; перейдіть у безпечне місце. Сховайтеся у внутрішніх приміщеннях – коридорі, коморі або та підвалі. Ввімкніть приймач, щоб отримувати інформацію; по можливості заховайтеся в підвал приміщення чи у підвал найближчого будинку; якщо ви на відкритій місцевості, притисніться до землі на дні будь-якого заглиблення (яру, канави, кювету), захищаючи голову одягом чи гілками дерев; зупиніться, якщо ви їдете автомобілем. Не ховайтеся у ньому, а виходьте і швидко ховайтеся у міцній будівлі або на дні будь-якого заглиблення; уникайте різноманітних споруд підвищеного ризику, мостів, естакад, трубопроводів, ліній електромереж, водойм, потенційно небезпечних промислових об’єктів та дерев; не наближайтесь до води подивитися на шторм, сильні вітри здіймають величезні хвилі на морі, які накочуються на берег. Ви можете загинути. Дії працівників після стихійного лиха: зберігайте спокій, заспокойте дітей та тих, хто отримав психічну травму в
результаті лиха, оцініть ситуацію. Допоможіть, по можливості, постраждалим, викличте медичну допомогу тим, хто її потребує; переконайтесь, що приміщення не отримало ушкоджень. Перевірте зовнішнім оглядом стан мереж електро-, газо- та водопостачання. Обов’язково кип’ятіть питну воду; не користуйтеся відкритим вогнем, освітленням, нагрівальними приладами, газовими плитами і не вмикайте їх до того часу, доки не будете впевнені, що немає витоку газу. Перевірте, чи не існує загрози пожежі. При необхідності сповістіть пожежну охорону. Не користуйтеся телефоном, окрім як для повідомлення про серйозну небезпеку; не користуйтеся ліфтами. Електромережу можуть вимкнути; не виходьте відразу на вулицю після того, як вітер стих, через кілька хвилин шквал може повторитися; будьте дуже обережні, виходячи з будинку. Остерігайтесь: частин конструкцій та предметів, які нависають на будівлях; обірваних дротів від ліній електромереж; розбитого скла та інших джерел небезпеки; тримайтеся подалі від будинків, стовпів електромереж, високих парканів та іншого. Не поспішайте з оглядом міста, не відвідуйте зони руйнувань, якщо там не потрібна ваша допомога. дізнайтеся у керівника чи у місцевих органів державної влади та місцевого самоврядування адреси організацій, які відповідають за надання допомоги постраждалому населенню.
Основні причини виникнення та особливості пожеж
у природних, екологічних системах.
Правила поведінки та заходи безпеки у разі їх виникнення
Пожежі в природних екологічних системах завдають великої шкоди екосистемі країни, їх наслідки негативні для біосфери, атмосфери, гідросфери, літосфери, а економічний збиток від природних пожеж обчислюється мільярдами гривень.
При природних пожежах існує загроза знищення прилеглих до лісу населених пунктів і підприємств (загоряння складів деревини, дерев'яних будинків та інших господарських об’єктів). У результаті відбувається знищення деревини, в тому числі, цінних порід (економічний аспект).
Природні пожежі:
призводять до руйнування сформованих екосистем, знищення фітомаси лісових біогеоценозів і тваринних ресурсів;
відбувається забруднення навколишнього середовища токсичними продуктами горіння (викиди шкідливих хімічних речовин у приземний шар атмосфери, задимленість);
спостерігається порушення природного вуглецевого циклу, підвищення концентрації діоксину вуглецю та, як наслідок, глобальне потепління клімату(екологічний аспект);
у разі перебування людей у зоні природної пожежі, виникає загроза їхньому життю; знищують майно людей, позбавляють їх худоби, будинків (соціально-політичний аспект).
Своєчасна ліквідація лісових пожеж є дуже важливою. У першу чергу слід локалізувати пожежу та лише після цього приступити до її ліквідації, вибравши відповідні прийоми.
Гасіння лісової пожежі – це послідовно здійснювані стадії:
розвідки пожежі;
зупинення розповсюдження кромки пожежі (фронту, флангів);
локалізація пожежі (по фронту або частині периметра площі пожежі);
ліквідація осередків горіння, що залишилися усередині згарища;
патрулювання вигорілої площі пожежі.
Розвідка лісової пожежі проводиться групою у супроводі осіб, які знають місцевість, і фахівців лісового господарства. При великій площі пожежі розвідка та спостереження за поширенням вогню та ходом його гасіння здійснюються за допомогою гелікоптерів, літаків та автотранспорту.
Найбільш складною та трудомісткою є локалізація пожежі, яка представляє собою вирішальний етап робіт із її гасіння. У ході локалізації здійснюється зупинка розповсюдження пожежі безпосередньо під впливом вогнегасних речовин. Ці заходи у більшості випадків забезпечують лише тимчасову зупинку поширення пожежі, але дають можливість виграти час і зосередити сили і кошти на більших роботах. Локалізованими вважаються тільки ті пожежі, навколо яких прокладені загороджувальні мінералізовані смуги або канави, які надійно стоять на шляху подальшого поширення горіння, та коли у керівника гасіння є достатньо сил і засобів для остаточної ліквідації природної пожежі.
 ОСНОВНИМИ правилами для кожного, хто залучається до гасіння лісових пожеж, повинні бути обережність і передбачливість.
При гасінні пожеж підгорілі дерева потрібно звалювати у напрямку пожежі, пересуватися слід з обережністю, оскільки можна провалитися в торф’яні прогари. Потрібно остерігатися торф’яних боліт, а за необхідності, рухатися по торф’яному полю тільки групою, при цьому перший у групі повинен перевіряти ґрунт довгим ціпком (жердиною).
У разі виникнення масових пожеж у лісах та природних екосистемах важливим аспектом є правила поведінки та заходи безпеки для людей.
Кожен повинен знати важливість правильних дій:
не панікуйте та не приймайте поспішних необдуманих рішень;
не тікайте від полум’я, що швидко наближається, у протилежний від вогню бік, а долайте крайку вогню проти вітру, закривши голову та обличчя одягом;
із небезпечної зони, до якої наближається полум’я, виходьте швидко, перпендикулярно напряму поширення вогню;
якщо втекти від пожежі неможливо, то вийдіть на відкриту місцевість або галявину, увійдіть у водойму або накрийтесь мокрим одягом, і дихайте повітрям, що над самою поверхнею землі, тому що воно там менш задимлене;
під час гасіння пожежі не відходьте далеко від доріг та просік, не випускайте з виду інших учасників гасіння пожежі, підтримуйте з ними зв’язок за допомогою голосу;
будьте обережні в місцях горіння високих дерев, вони можуть завалитися та травмувати вас;
особливо будьте обережні у місцях торф`яних пожеж, враховуйте, що там можуть створюватися глибокі вирви, тому рухайтесь, перевіряючи палицею глибину шару, що вигорів;
після виходу із осередку пожежі повідомте місцеві органи влади та оперативно-рятувальну службу про місце, розміри та характер пожежі;
для порятунку в палаючому лісі безпечний напрямок можна визначити по тваринам і птахам: звірі рятуються, тікаючи від вогню, у протилежний, безпечний бік.

# data[].attributes.headline
Основні способи захисту в умовах загрози та виникнення надзвичайних ситуацій.

# data[].attributes.subject
Основні способи захисту в умовах загрози та виникнення надзвичайних ситуацій.

# data[].attributes.body
Оповіщення та інформування про загрозу і виникнення НС. Попереджувальний сигнал "Увага всім!"
Головним і невід’ємним елементом всієї системи захисту населення і територій від НС є інформування у сфері ЦЗ та оповіщення про загрозу або виникнення НС.
Система оповіщення ЦЗ України – це комплекс організаційно-технічних заходів, апаратури оповіщення, засобів та каналів зв’язку, призначених для своєчасного доведення сигналів та інформації з питань ЦЗ до органів виконавчої влади всіх рівнів, підприємств, установ, організацій і населення.
Оповіщення про загрозу або виникнення НС полягає у своєчасному доведенні такої інформації до органів управління ЦЗ, сил ЦЗ, суб’єктів господарювання та населення.
Оповіщення про загрозу або виникнення НС забезпечується шляхом:
функціонування загальнодержавної, територіальних, місцевих автоматизованих систем централізованого оповіщення про загрозу або виникнення НС, спеціальних, локальних та об’єктових систем оповіщення;
централізованого використання телекомунікаційних мереж загального користування, у тому числі мобільного (рухомого) зв’язку, відомчих телекомунікаційних мереж і телекомунікаційних мереж суб’єктів господарювання в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також мереж загальнонаціонального, регіонального та місцевого радіомовлення і телебачення та інших технічних засобів передавання (відображення);
автоматизації процесу передачі сигналів і повідомлень про загрозу або виникнення НС;
функціонування на ОПН автоматизованих систем раннього виявлення НС та оповіщення;
організаційно-технічної інтеграції різних систем централізованого оповіщення про загрозу або виникнення НС та автоматизованих систем раннього виявлення НС та оповіщення;
функціонування в населених пунктах, місцях масового перебування людей сигнально-гучномовних пристроїв та електронних інформаційних табло для передачі інформації з питань ЦЗ. Сигнали оповіщення ЦЗ, повідомлення про загрозу та виникнення НС, інформація про дії в умовах НС доводяться до працівників підприємств, установ, організацій всіма наявними засобами зв’язку, мовлення, оповіщення. На випадок виникнення НС безпосередньо на ПНО за їх рахунок створюються локальні або об’єктові системи оповіщення, які мають бути сполученими з регіональними системами централізованого оповіщення. Локальні системи оповіщення створюються на ПНО, зона ураження від яких, у разі виникнення на них НС, досягає заселених територій або інших підприємств, установ, організацій. До їх складу входять абонентські радіоточки мережі радіомовлення та відомчих радіотрансляційних вузлів, вуличні гучномовці, пристрої запуску електросирен та самі електросирени, система централізованого виклику, магнітофони, магнітні стрічки із записаними текстами звернень. Локальні системи оповіщення повинні забезпечувати оповіщення:
керівників та інших працівників ПНО;
оперативних чергових аварійних служб, відповідних територіальних органів ЦЗ, територіальних органів ДСНС та МВС України по прямих телефонах;
керівників та інших працівників підприємств, установ (насамперед дитячих, навчальних, медичних закладів, що знаходяться в межах зони можливого ураження), організацій і населення. На ПНО, на яких зона ураження не виходить за їх територію, створюються об’єктові системи оповіщення, які забезпечують оповіщення:
керівників та інших працівників підприємства;
оперативних чергових аварійних служб, відповідних територіальних органів ЦЗ, територіальних органів ДСНС та МВС України по прямих телефонах. Оповіщення керівників та інших працівників ПНО, керівників та працівників підприємств, установ, організацій і населення, які знаходяться в зоні локальної системи оповіщення, здійснює черговий диспетчер або особа, яка виконує його обов’язки. Оповіщення працівників підприємств, установ, організацій та населення, які знаходяться за межами локальної системи оповіщення, покладається на оперативних чергових відповідних територіальних органів ЦЗ, для чого можуть залучатися сили та засоби відповідних органів МВС України. У населених пунктах, де немає цілодобового чергування територіальних органів ЦЗ, їх функції з оповіщення можуть покладатися на чергових відповідних органів МВС України. З метою своєчасного оповіщення і перевірки достовірності прийнятого повідомлення (команди) встановлюється прямий телефонний зв’язок потенційно небезпечного цеху з черговим диспетчером і керівником підприємства, чергового диспетчера з оперативним черговим відповідного територіального органу ЦЗ, органу МВС України за рахунок ПНО.
Інформацію з питань ЦЗ становлять відомості про НС, що прогнозуються або виникли, з визначенням їх класифікації, меж поширення і наслідків, про способи та методи захисту від них.
Оперативна і достовірна інформацію про стан захисту населення і територій від НС, методи та способи їх захисту, заходи безпеки надається через засоби масової інформації. Керівники суб’єктів господарювання, що експлуатують ПНО та ОПН, зобов’язані систематично та оперативно оприлюднювати інформацію про такі об’єкти в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах, інформаційних стендах та в будь-який інший прийнятний спосіб. Інформація має містити дані про суб’єкт, який її надає, та сферу його діяльності, про природу можливого ризику під час аварій, включаючи вплив на людей та навколишнє природне середовище, про спосіб інформування населення у разі загрози або виникнення аварії та поведінку, якої слід дотримуватися. Оприлюднення інформації про наслідки НС здійснюється відповідно до законодавства про інформацію.
Успішний захист від наслідків НС можливий при своєчасному отриманні або доведенні сигналів оповіщення ЦЗ. Уривчасте звучання електросирен, наявних на відповідній території, а також у запису мережею радіомовлення, яке означає "УВАГА ВСІМ!". Почувши його, необхідно негайно вмикати гучномовець, радіо або телеприймач, прослухати повідомлення відповідного органу управління ЦЗ, на який покладено повноваження з оповіщення населення.
Основний засіб оповіщення населення – передача повідомлення по радіо і телебаченню. Відповідальність за організацію та здійснення своєчасного оповіщення населення і доведення до нього необхідної інформації покладена на відповідальні територіальні органи управління ЦЗ.
В населених пунктах, місцях масового перебування людей повинні функціонувати сигнально-гучномовні пристрої та електронні інформаційні табло для передачі інформації з питань НС. Це покладається на органи місцевого самоврядування і суб’єкти господарювання, які визначають місця їх встановлення.
На кожний випадок НС готуються приблизні варіанти повідомлень, які потім, з урахуванням конкретних подій, коригуються. Інформація передається впродовж 5 хвилин після подачі звукових сигналів (сирени, гудки тощо). Вислухавши повідомлення, працівникам необхідно діяти без паніки і метушні відповідно до отриманих вказівок.
Захисні споруди цивільного захисту, їх призначення та облаштування.
Порядок заповнення захисних споруд та правила
поведінки працівників, які укриваються в них
Захисні споруди ЦЗ – інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок НС, воєнних дій або терористичних актів.
Захисні споруди класифікуються за:
місткістю: малої до 150 осіб; середньої від 150 до 600 осіб; великої – більше 600 осіб;
призначенням: для захисту населення; для органів управління; для медичних установ;
місцем розташування: вбудовані; окремо розташовані; метрополітени; у гірських виробках;
термінами будівництва: збудовані завчасно; швидко споруджувані;
захисними властивостями: сховища; протирадіаційні укриття (далі – ПРУ); швидко споруджувані ЗС ЦЗ; споруди подвійного призначення; найпростіші укриття.
До захисних споруд ЦЗ належать:
сховище – герметична споруда для захисту людей, в якій впродовж певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок НС, воєнних (бойових) дій та терористичних актів;
протирадіаційне укриття – негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості;
швидкоспоруджувана захисна споруда ЦЗ – споруда, що зводиться із спеціальних конструкцій за короткий час для захисту людей від дії засобів ураження в особливий період.
Для захисту людей від деяких факторів небезпеки, що виникають внаслідок НС у мирний час, та дії засобів ураження в особливий період, а також використовуються й споруди подвійного призначення та найпростіші укриття:
споруда подвійного призначення – це наземна або підземна споруда, що може бути використана за основним функціональним призначенням і для захисту населення (наприклад – метрополітен);
найпростіше укриття – це фортифікаційна споруда, цокольне або підвальне приміщення, що знижує комбіноване ураження людей від небезпечних наслідків НС, а також від дії засобів ураження в особливий період.
Основні елементи сховища:
приміщення для людей;
пункт управління;
медичний пост (пункт);
камера для зберігання продуктів;
система постачання повітря;
система водопостачання і каналізації;
санітарно-побутові відсіки, входи (герметичні двері, тамбур-шлюзи по 3-5 шт).
Для вирішення питань щодо укриття працівників в захисній споруді ЦЗ суб’єкти господарювання завчасно створюють фонд таких споруд. Вимоги щодо утримання та експлуатації захисних споруд визначаються ДСНС України.
Утримання захисних споруд ЦЗ у готовності до використання за призначенням здійснюється суб’єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.
У разі використання однієї захисних споруд ЦЗ кількома суб’єктами господарювання, вони беруть участь в утриманні споруди відповідно до укладених між ними договорів. З моменту виключення захисної споруди із фонду захисних споруд ЦЗ вона втрачає такий статус. Володіння, користування та розпорядження спорудами, які втратили статус захисної споруди ЦЗ, здійснюється відповідно до чинного законодавства.
Захисні споруди ЦЗ у мирний час можуть передаватися в оренду для задоволення господарських, культурних та побутових потреб із збереженням цільового призначення таких споруд, крім тих, що перебувають у постійній готовності до використання за призначенням, а саме:
в яких розташовані пункти управління ЦЗ; призначених для укриття працівників суб’єктів господарювання, що мають ОПН;
розташованих у зонах спостереження атомних електростанцій та призначених для укриття населення під час радіаційних аварій.
Контроль за готовністю захисних споруд ЦЗ до використання за призначенням забезпечують орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, спільно з відповідними органами та підрозділами ЦЗ, місцевими державними адміністраціями.
Приведення захисних споруд ЦЗ у готовність до використання за призначенням. Захисні споруди повинні приводитись у готовність до прийому осіб, що укриваються, у терміни, які не перевищують 12 годин, а захисні споруди атомних електростанцій і у 30-кілометровій зоні від них, а також захисні споруди на хімічно небезпечних та пожеже-, вибухонебезпечних об’єктах повинні утримуватись у постійній готовності до прийому осіб, що укриваються.
Режим постійної готовності захисних споруд ЦЗ передбачає:
справність несучих огороджувальних конструкцій і захисних пристроїв захисної споруди;
надійну герметичність захисної споруди і справний стан фільтровентиляційної системи, які забезпечують нормативну тривалість перебування осіб, що укриваються у зоні ураження, у зоні пожежі, а також, при відповідному обладнанні, у зоні катастрофічного затоплення;
справність санітарно-технічного та іншого обладнання і готовність його до роботи, наявність нормативних аварійних запасів води, паливних та мастильних матеріалів, а також майна, необхідного для життєзабезпечення осіб, що укриваються;
підготовленість обслуговуючого персоналу формування з обслуговування захисних споруд;
пожежну безпеку;
належний санітарний стан приміщень.
Для підготовки захисних споруд ЦЗ до прийому людей необхідно виконати такі підготовчі роботи:
розкрити опечатані приміщення, розконсервувати і задіяти все обладнання і прилади;
відкрити всі входи для прийому осіб, що будуть укриватися;
припинити роботу технологічного обладнання (за необхідності);
закрити (задраїти) технологічні прорізи (вантажні люки, шахти ліфтів, вентиляційні отвори);
закласти виступаючі над поверхнею землі прорізи в огороджувальних конструкціях ПРУ;
провітрити і за необхідності здійснити дезінфекцію приміщень;
винести з приміщень громіздке устаткування, матеріали і вироби, що перешкоджають розміщенню людей;
розчистити підходи до захисних споруд, установити написи-покажчики і включити світлові сигнали "Вхід";
установити і підключити репродуктори (гучномовці) та телефони;
установити нари і лавки для розміщення людей, при цьому необхідно зберегти максимальну місткість захисної споруди;
перевірити системи повітропостачання, водопостачання, каналізації і електропостачання, справність вимикаючих пристроїв, провести розконсервацію і пробний пуск дизельної електростанції;
перевірити герметичність сховища;
забезпечити необхідний запас медикаментів;
забезпечити необхідний запас продуктів харчування;
заповнити баки питною водою (для цього відкривають засувку на підведенні до баків і відкривають вентиль на повітряній лінії від баків);
забезпечити захисну споруду відсутнім інструментом, приладами, матеріалами.
Роботи з підготовки захисних споруд ЦЗ до прийому людей виконує особовий склад формування з обслуговування таких споруд, яке забезпечується засобами індивідуального захисту, радіаційної і хімічної розвідки, спеціальної обробки, зв’язку, медичним майном та інструментом відповідно до норм оснащення формувань з обслуговування захисних споруд ЦЗ.
Порядок заповнення захисних споруд ЦЗ і перебування у них
Заповнення захисних споруд ЦЗ проводиться за сигналами ЦЗ. Для швидкого заповнення захисних споруд ЦЗ особи, що укриваються, повинні заздалегідь вивчити маршрути руху. Напрямок руху до захисних споруд ЦЗ від місць масового перебування людей слід вказувати покажчиками маршруту руху, вивішеними чи намальованими на видимих місцях. У нічний час написи, покажчики і входи повинні бути освітлені або дубльовані світловими покажчиками.
Маршрути руху до захисних споруд ЦЗ позначаються табличками зі стрілкою, яка показує напрямок руху, і надписом.
На двері сховища (укриття) вивішуються знаки (таблички) із маркуванням захисної споруди. Поля табличок і знаків повинно бути білого кольору, надписи – чорного кольору.
Особи, що укриваються, повинні прибувати у захисну споруду із засобами індивідуального захисту та дводобовим запасом продуктів у поліетиленовій упаковці (якщо вони не закладені у захисній споруді) та мати при собі найбільш необхідні речі.
 УВАГА! ЗАБОРОНЯЄТЬСЯ приносити у захисну споруду легкозаймисті речовини або речовини, що мають сильний запах, громіздкі речі, приводити тварин.
Заповнювати захисну споруду ЦЗ необхідно організовано, без паніки. Розміщує людей у відсіках особовий склад формувань з обслуговування захисних споруд ЦЗ. Осіб, що прибули з дітьми, розміщують в окремому відсіку чи у місці, спеціально відведеному для них. Дітей, людей похилого віку і людей з поганим самопочуттям розміщують у медичній кімнаті або біля огороджувальних конструкцій і ближче до повітроводів.
Розміщення здійснюється, як правило, за виробничим або територіальним принципами (цех, бригада, будинок), місця розміщення таких груп позначають табличками відповідного змісту. Особи, що укриваються, під час перебування у захисній споруді повинні виконувати вказівки, що стосуються перебування у споруді.
Закриття захисно-герметичних та герметичних дверей сховищ і зовнішніх дверей ПРУ виконується за командою керівника ЦЗ об’єкта або, не чекаючи його команди, після заповнення усієї місткості захисної споруди, особою, яка очолює формування з обслуговування захисної споруди.
За наявності тамбур-шлюзів заповнення може продовжуватись методом шлюзування і після їх закриття. При шлюзуванні закриваються внутрішні двері тамбур-шлюзу, відкриваються зовнішні двері і тамбур-шлюз заповнюється. Контролер біля зовнішніх дверей закриває їх і подає сигнал контролеру внутрішніх дверей на їх відкриття. Особи, що укриваються, заповнюють сховище, після чого внутрішні двері закриваються. Цикл шлюзування повторюється. Робота двокамерного шлюзу організовується так, щоб за час пропускання людей з першої камери у сховище друга камера заповнювалася.
Вихід і вхід у сховище для проведення розвідки здійснюється через вхід з вентильованим тамбуром. При поверненні із зони забруднення у вентильованих тамбурах проводиться часткова дезактивація одягу, взуття, протигазів, верхній одяг залишається у тамбурі.
Під час перебування людей у захисних спорудах ЦЗ контролюються такі параметри повітряного середовища: температура, вологість, вміст у повітрі двоокису вуглецю, окису вуглецю і кисню.
 ЗАБОРОНЯЄТЬСЯ у захисній споруді ЦЗ палити, шуміти, запалювати без дозволу гасові лампи, свічки, не слід ходити по приміщеннях без особливої необхідності.
Необхідно дотримуватись дисципліни, якнайменше рухатися. Слід організувати позмінний відпочинок людей на місцях, обладнаних для лежання. Для повноцінного відпочинку можна тримати у захисних спорудах ЦЗ або брати з собою легкі підстилки і невеликі подушки з поролону, губчатої гуми або іншого синтетичного матеріалу.
Оповіщення осіб, що укриваються, про обстановку поза захисної споруди ЦЗ і про сигнали та команди, здійснюється особою, яка очолює групи (ланки) з обслуговування захисної споруди ЦЗ або безпосередньо по радіотрансляційній мережі. Вихід із захисної споруди ЦЗ здійснюється за командою "Відбій" (після уточнення обстановки у районі захисної споруди ЦЗ, а також у випадках вимушеної евакуації).
Вимушена евакуація із захисної споруди ЦЗ проводиться:
при пошкодженнях захисної споруди ЦЗ, що виключають подальше перебування у ній осіб, що укриваються;
при затопленні захисної споруди ЦЗ;
при пожежі у захисній споруді ЦЗ і утворенні у ній небезпечних концентрацій шкідливих газів;
при досягненні гранично допустимих параметрів повітряного середовища.
Для евакуації осіб, що укриваються, при заваленні основних та аварійних виходів, спочатку потрібно вияснити можливість евакуації через оголовок аварійного виходу.
У захисних спорудах ЦЗ, розміщених у гірничих виробках, для евакуації використовують один із стволів, що обладнаний драбинами для виходу людей. Відкриття завалених захисно-герметичних дверей малоймовірне, тому необхідно спробувати зняти їх важелем або гвинтовим домкратом. Отвір у полотні дверей можна вирізати за допомогою зубила або ножівки.
Захисні споруди ЦЗ відкривають ззовні у випадку утворення суцільних завалів і неможливості осіб, що укриваються, самостійно евакуюватися, для чого задіюють спеціалізовані рятувальні формування.
Принцип дії, індивідуальний підбір та правила користування
протигазами, респіраторами
Засоби індивідуального захисту органів дихання і шкіряних покровів та медичні засоби використовуються в системі захисних заходів в зонах НС, які повинні запобігати понад нормованій дії на людей небезпечних і шкідливих аерозолів, газів і пару, що потрапили в навколишнє середовище при руйнуванні обладнання і комунікацій відповідних об’єктів, а також знижувати небажані ефекти дії на людину променевого, теплового та іонізуючого випромінювань, а також для надання само- і взаємодопомоги при ураженнях внаслідок НС.
Протигаз являє собою засіб індивідуального захисту органів дихання, обличчя та очей людини від шкідливих речовин, які знаходяться у повітрі. За принципом захисної дії ЗІЗОД поділяються на фільтруючі та ізолюючі. До ЗІЗОД фільтруючого типу відносяться:
фільтруючі протигази (типу ГП-5);
ГП-7МВ;
респіратори;
ватно-марлеві пов’язки.
Фільтруючі протигази призначені для захисту органів дихання, очей та обличчя від отруйних і радіоактивних речовин та бактеріальних засобів. Принцип дії фільтруючого протигаза ґрунтується на ізоляції органів дихання від забрудненого навколишнього середовища й очищення повітря від токсичних аерозолів та парів у фільтруючо-поглинаючій системі. Протигаз складається із шолом-маски та фільтруючо-поглинаючої коробки, які з’єднані між собою безпосередньо або за допомогою з’єднувальної трубки. До комплекту протигаза також входять сумка й плівки, що не запітнівають.
Підготовка протигаза до використання починається з вибору необхідного розміру шолом-маски. Підбір лицьових частин засобів індивідуального захисту органів дихання за розмірами проводиться індивідуально відповідно до антропометричних показників людини на підставі результатів вимірів морфологічної висоти обличчя та/або довжини кругової лінії голови або за рекомендаціями виробника.

# data[].attributes.headline
Правила поведінки і дії в умовах масового скупчення людей та в осередках інфекційних захворювань.

# data[].attributes.subject
Правила поведінки і дії в умовах масового скупчення людей та в осередках інфекційних захворювань.

# data[].attributes.body
Основні правила безпечної поведінки у натовпі.
Головне правило – уникайте місця масового скупчення людей. Не приєднуйтесь до натовпу, якою б не була зацікавленість подією, що відбувається.
Якщо ж все таки це трапилось, намагайтесь зберігати спокій і здатність реально оцінювати ситуацію. Часом вистачає десятьох секунд, щоб озирнутися, знайти безпечний шлях і врятуватися.
Під час масових заворушень намагайтесь обійти натовп, щоб не потрапити під дії співробітників спецпідрозділів.
Приходити на заходи треба не одному. Близькі люди завжди в першу чергу прийдуть на допомогу.
Потрібно ретельно продумати одяг, в якому ви йдете на захід. Не бажано надягати просторі сукні, балахони і одяг, який має шнурівки або мотузочки. Кульчики і пірсинг краще залишити вдома. Не надягайте краватки, шарфи, ланцюжки, намиста і все інше, що може перебувати на шиї. Одяг має облягати тіло-застебніться на всі ґудзики або блискавки, перевірте, чи зашнуровані черевики, жінкам бажано не одягати взуття на підборах.
Рівень активності натовпу і наслідки його дій безпосередньо залежать від кількості вжитого алкоголю. До того ж, пронесена скляна пляшка стає небезпечною зброєю в руках хулігана. Людина в алкогольному сп’янінні не може стримувати свою агресію, ще більш дратуючи людей навколо себе, а у разі загрози життю йому самому, не зможе адекватно захиститися.
Опинившись у місці масового скупчення людей, прорахуйте заздалегідь ходи відступу і знаходьтеся якомога ближче до них. Найнебезпечнішими місцями, яких треба уникати під час загальної втечі, є вузькі проходи, простір поруч із сценою, роздягальнями, скляними вітринами.
Якщо натовп щільний, але нерухомий, з нього можна спробувати вибратися, використовуючи психосоціальні прийоми. Наприклад, зімітувати серцевий напад або блювотні позиви, прикинутися хворим, п’яним, божевільним тощо. Люди самі розступляться і навколо утвориться коридор, через який ви зможете покинути небезпечне місце. Вкрай необхідно змусити себе зберігати спокій, самовладання, бути інформованим і імпровізувати.
Якщо натовп почав рухатись, намагайтеся пересуватися разом з усіма, за течією, тільки не проти або поперек основної маси. Намагайтесь, щоб вас не відтіснили до центру, де тиснуть з усіх боків, і вибратися звідти буде дуже важко. Також треба бути не на самому краю, де вам загрожує бути притиснутим до стіни або паркану.
Пересуватися у рухомому натовпі слід дрібними кроками, це допоможе зберегти рівновагу, дотримуйтеся загальної швидкості руху натовпу, не штовхайтеся, не тисніть людей, які йдуть попереду, а руки варто зімкнути в замок перед грудьми – так ви зможете захистити грудну клітину.
Рухаючись у натовпі, ніколи ні за чим не нахиляйтеся, не піднімайте речі які випали, гроші, не намагайтеся зав’язати розв’язаний шнурок. Головне завдання –– за будь--яку ціну встояти на ногах.
 УВАГА! Падіння всередині рухомого натовпу небезпечне для життя.
Якщо з вами дитина, посадіть її на плечі, а якщо вас двоє, поверніться обличчям один до одного, створивши із своїх тіл і рук захисну капсулу для дитини, і просувайтеся далі.
Якщо події у місці масового скупчення людей вже прийняли агресивний характер, то забудьте про втрачені речі. Потягнувшись за втраченим предметом, ви ризикуєте впасти і бути затоптаним або покаліченим. Люди, котрі тікають, навіть не помітять вас.
При сильній тисняві не хапайтеся за виступаючі предмети, намагайтеся їх обійти, тримайтеся далі від скляних вітрин, сітчастих огорож, турнікетів, сцени. Парасольку, сумку притисніть щільно до тіла, довгий шарф краще перемістити з шиї на поперек, перетворивши це джерело небезпеки удушення на засіб захисту.
Якщо ви опинилися щільно затиснутим в натовпі, то пам’ятайте, ви вже не впадете, а от небезпека бути розчавленим масою тіл цілком реальна. Найбільш уразливі місця при цьому ребра, живіт, груди. Щоб вас не здавили з боків, зігніть руки в ліктях і притисніть до боків, напружте всі м’язи. І таким чином пересувайтеся в натовпі, поки обстановка не покращиться і можна буде рухатися до виходу.
Якщо у натовпі виявилися ще люди, які не "втратили голову" і здатні захистити дітей і жінок, то цілком можливо організувати спільні дії і рано чи пізно вибратися з щільного натовпу. Для цього вишикуйтеся клином, всередину якого помістіть дітей та жінок, після чого, просувайтесь вперед, розсовуючи у бік оточуючих, що дрейфують.
Якщо ви впали, спробуйте різким стрибком піднятися на ноги, в цій ситуації ви не повинні нехтувати ніякими засобами – чіпляйтеся за людей, одяг. Якщо це не вийшло і натовп продовжує топтати вас лежачого, то потрібно прийняти позу ембріона – згорнутися калачиком, підборіддя притиснути до грудей, коліна до голови, руками прикрити голову. Залишилося перечекати людський потік і йти в медпункт.
Якщо масове скупчення людей намагаються розігнати міліція або війська, не біжіть до них назустріч, намагаючись знайти допомогу або пояснити вашу невинуватість. У цей момент ніхто не буде в тому розбиратися, а от удар кийком ви отримаєте гарантовано.
Якщо ви змогли вибратися у безпечне місце, огляньте територію навколо себе, оцініть ситуацію та залишайтеся там для отримання медичної допомоги (за необхідністю).
Правила поведінки в осередку iнфекцiйних захворювань:
не можна без спеціального дозволу покидати місце проживання;
без крайньої необхiдностi не виходьте з дому, уникайте місць великого скупчення людей;
два рази на добу вимірюйте температуру собі й членам ciм’ї. Якщо вона підвищилася, i почуваєте себе погано, вам необхідно ізолювати себе від оточуючих в окремій кімнаті або відгородитися ширмою;
теpміново поінформуйте про захворювання медичний заклад.
В окремих випадках iнфекцiйних захворювань дійте у вiдповiдностi з рекомендаціями opганів охорони здоров’я, а саме:
одягніть ватно-марлеву пов’язку;
щоденно обов’язково робіть вологе прибирання приміщень з використанням розчинів для дезiнфекцiї i побутових миючих засобів;
сміття необхідно спалювати. Знищуйте гризунів i комах – можливих збудників захворювань;
суворо дотримуйтесь правил особистої i громадської гігієни. Ретельно, особливо перед прийманням харчів, мийте руки з милом, воду використовуйте із перевірених джерел i пийте тільки кип’ячену. Сирі овочі й фрукти після миття обдайте кип’ятком;
при догляді за хворою людиною, одягайте халат, хустину i ватно-марлеву пов’язку. Видiлiть хворому окреме ліжко, рушник, який регулярно періть, посуд мийте;
особам, які спілкуються з хворим, суворо забороняється виходити на роботу, вiдвiдувати iншi квартири (будинки). У випадках, коли ви не знаєте, якою хворобою хворіє член вашої ciм’ї, дійте так, як при заразній хворобі;
після госпіталiзацiї хворого, зробіть у квартирі дезинфекцію: постіль, білизну i посуд треба прокип’ятити впродовж 15 хв. у 2 %-му розчині соди, після чого, посуд вимийте гарячою водою, а постіль попрасуйте праскою, кімнату та iншi приміщення почистити, вимити i провітрити;
Знайте, що простими i надійними методами дезiнфекцii є кип’ятіння i прасування гарячою праскою.

# data[].attributes.headline
Порядок і правила надання першої допомоги при різних типах ушкоджень.

# data[].attributes.subject
Порядок і правила надання першої допомоги при різних типах ушкоджень.

# data[].attributes.body
Основні правила надання домедичної допомоги у невідкладних ситуаціях. Проведення первинного огляду постраждалого.
Способи виклику екстреної медичної допомоги Домедична допомога – невідкладні дії та організаційні заходи, спрямовані на врятування та збереження життя людини у невідкладному стані та мінімізацію наслідків впливу такого стану на її здоров’я, що здійснюються на місці події особами, які не мають медичної освіти, але за своїми службовими обов’язками повинні володіти основними практичними навичками з рятування та збереження життя людини, яка перебуває у невідкладному стані, та відповідно до закону зобов’язані здійснювати такі дії та заходи.
Така допомога містить три групи заходів: негайне припинення впливу на постраждалого зовнішнього травмуючого фактору (електричний струм, дія високої або низької температури, механічна травма, стискання тощо) та винесення постраждалого з небезпечної зони; надання постраждалому домедичної допомоги в залежності від характеру і виду ушкоджень у вигляді: зупинка кровотечі, штучна вентиляція легень, непрямий масаж серця, тощо; організація і здійснення швидкої евакуації постраждалого в лікувальний заклад. Дуже часто допомогу постраждалого доводиться надавати в екстремальних ситуаціях, коли існують додаткові фактори, що загрожують не тільки постраждалих, а й рятівникам і рятувальникам. В таких випадках необхідно діяти у такій послідовності: оглянути місце пригоди, оцінити ситуацію, урахувати загрожуючи фактори; провести первинний огляд постраждалого, оцінити його стан та надати йому домедичну допомогу.
 УВАГА! При наданні домедичної допомоги слід дотримуватись наступної послідовності: усі дії особи, що надає допомогу повинні бути цілеспрямованими, обміркованими, рішучими, швидкими і спокійними; передусім потрібно здійснити заходи, спрямовані на припинення дії травмуючого моменту; швидко і правильно оцінити стан постраждалого, встановити, живий постраждалий чи ні, визначити вид і ступінь важкості отриманої травми, встановити наявність кровотечі, переломів тощо; на підставі огляду постраждалого вибрати необхідні способи і послідовність надання домедичної допомоги; визначити, які засоби необхідні для надання домедичної допомоги, виходячи з конкретних умов, обставин і можливостей забезпечення її; надавши домедичну допомогу в максимальному обсязі, підготувати постраждалого до евакуації, організувати транспортування постраждалого в лікувальний заклад. Здійснювати нагляд за постраждалим під час відправки його в лікувальний заклад.
Особа, що надає допомогу, повинна оцінити ступінь порушення свідомості постраждалого (втрата свідомості, клінічна смерть, біологічна смерть).
Клінічна смерть – це короткий, ще зворотний період умирання, який передує біологічній (незворотній) смерті. У звичайних умовах при температурі 15-20°С він не перевищує 3-5 хв., а у випадках значного охолодження (утоплення в холодній воді під льодом) – 10-15 хв.
Клінічна смерть проявляється такими ознаками:
відсутня свідомість та пульс на сонній артерії;
кінцівки повністю розслаблені;
дихання відсутнє або судомне, дуже рідке;
відкритий рот;
бліда шкіра;
зіниці розширені, на світло не реагують.
Основні ознаки що постраждалий ще живий, це наявність:
серцебиття;
пульсації на магістральних судинах;
дихання, відсутність порушення прохідності дихальних шляхів;
реакції зіниць на світло (звуження зіниць при освітленні).
Огляд місця пригоди. Перевірте, чи не загрожує небезпека вам та оточуючим. Для цього оцініть:
чи є місце події безпечним;
що відбулося;
скільки постраждалих;
чи можуть оточуючі вам допомогти.
 ДУЖЕ ВАЖЛИВО! При відсутності свідків, під час проведення огляду, звертайте увагу на деталі, які можуть пояснити причину пригоди та отриманих травм.
При первинному огляді виявляються ознаки, які вимагають проводити невідкладні втручання щодо відновлення життєво важливих функцій організму.
Первинний огляд починається з визначення наявності свідомості, наявності серцебиття та прохідності дихальних шляхів. Якщо у вас є підозра на травму шиї у постраждалого, використовується метод "висунення нижньої щелепи без закидання голови» для відновлення прохідності дихальних шляхів.
Огляньте шкіру постраждалого, зверніть увагу на її колір, цілісність. Перевірте наявність пульсу на магістральних судинах та наявність зовнішньої кровотечі, незвичайного положення кінцівок (при переломах їх кісток).
Після зовнішнього огляду та оцінки стану постраждалого, необхідно прийняти рішення про необхідність виклику екстреної медичної допомоги.
Вчасно зроблений виклик забезпечить своєчасне надання медичної допомоги постраждалому. Виклик можна виконати доступними в конкретній обстановці засобами (стільниковий телефон, через посильного до найближчого стаціонарного телефону).
Викликаючи медичну допомогу, необхідно повідомити наступне:
координати місця пригоди і шляхи під’їзду до нього;
номер телефону, з якого робиться виклик, прізвище того, хто викликає;
характер пригоди (має місце нещасний випадок, дорожньо-транспортна пригода тощо);
кількість постраждалих, їх стан;
елементи домедичної допомоги, які надаються.
Відновлення серцево-легеневої діяльності
За наявності ознак клінічної смерті необхідно провести основні заходи домедичної допомоги:
відновлення і підтримання прохідності дихальних шляхів;
штучну вентиляцію легень;
штучний закритий масаж серця.
Домедична допомога при ранах і кровотечах. Способи зупинки кровотеч.
Правила та прийоми накладання пов’язок на рани
Кровотеча – витік крові з кровоносних судин при порушенні цілості їх стінок в рані. Кровотечу називають зовнішньою, якщо кров витікає зовні, і внутрішньою, якщо вона витікає у внутрішні порожнини організму або порожнисті органи.
За походженням кровотечі бувають травматичними, викликані пошкодженням судин, і нетравматичними, пов’язаними з їх руйнуванням яким-небудь патологічним процесом або з підвищеною проникністю судинної стінки.
 НЕБЕЗПЕКА БУДЬ-ЯКОЇ КРОВОТЕЧІ полягає у тому, що при ній зменшується кількість циркулюючої крові, погіршуються серцева діяльність і забезпечення тканин (особливо головного мозку, печінки і нирок) киснем.
При обширній і тривалій крововтраті розвивається недокрів’я (анемія).
При пошкодженні дрібних судин кров’яні згустки (тромби), що утворюються, закривають їх просвіт, кровотеча може зупинитись самостійно.
Якщо порушена цілісність артерії, то кров б’є струменем, кровотеча закінчується швидко, що може привести до смерті постраждалого за декілька хвилин.
Витікання крові через рот може бути пов’язане з кровотечею з легень, верхніх дихальних шляхів, глотки, стравоходу, шлунку.
Внутрішні приховані кровотечі, тобто кровотечі в замкнуті порожнини тіла, виникають головним чином в результаті пошкодження внутрішніх органів (печінки, легень тощо), і кров при цьому не витікає назовні. Таку кровотечу можна запідозрити лише по змінах загального стану постраждалого і при виявленні симптомів скупчення крові в будь-якій порожнині.
Кровотеча в черевну порожнину супроводжується блідістю, слабким частим пульсом, спрагою, сонливістю, потемнінням в очах, непритомністю.
При кровотечі в грудну порожнину ці симптоми доповнюються задишкою.
При кровотечі в порожнину черепа на перший план виступають ознаки здавлення головного мозку – головний біль, порушення свідомості, розлади дихання, паралічі тощо.
Домедична допомога при зовнішній кровотечі залежить від її характеру. При невеликій капілярній або венозній кровотечі з ран на кінцівках, достатньо туго накласти стерильну пов’язку або добре закріпити ватно-марлевий тампон на рані за допомогою лейкопластиру.
Для тимчасового припинення кровотечі може застосовуватись тимчасове пальцьове притиснення артерії, накладення кровоспинного джгута або форсоване згинання кінцівки. Найдоступнішим з них є притиснення артерії до кістки, вище за рану з якої витікає кров. Для цього необхідно знати точки, в яких артерії можуть бути перетиснуті. Притиснення плечової, стегнової артерії пальцем або черевної кулаком забезпечує майже миттєву зупинку кровотечі. Проте, навіть дуже добре фізично розвинений рятівник, не може достатньо довго продовжувати притиснення, оскільки вже через 10-15 хвилин його руки починають втомлюватися, і сила тиску слабшає. У зв’язку з цим, зразу ж після притиснення артерії потрібно зробити спробу зупинки кровотечі іншим способом.
Частіше для цієї мети використовується кровоспинний джгут, який накладається у разі:
якщо не можна зупинити кровотечу іншими методами;
при синдромі позиційного стискання (стискання кінцівок більше 3 годин);
при ознаках нежиттєздатності кінцівки (втрата чутливості, відсутня пульсація судин, кінцівка чорного кольору).
При накладанні джгута слід дотримуватись правил:
не можна накладати джгут на голу шкіру, джгут накладається на м’яку прокладку (одяг, рушник, серветка);
напрям турів (витків джгута) йде зверху до низу;
тури не повинні перехрещуватись;
туго накладаються два перші тури, а подальші тури накладаються майже без натягу.
Критерієм правильності накладення джгута є зупинка кровотечі та відсутність пульсації на судинах нижче місця накладення джгута. Після накладення джгута кровотеча повинна зупинитися, але якщо вона
продовжується, то джгут потрібно зняти і накласти знов, відступивши вище за місце його первинного накладення.
Після накладення джгута надійно прикріпити до нього записку з вказівкою часу та дати накладення.
Тиск джгута на кінцівку повинен бути достатнім для припинення кровотечі, але не повинен викликати повне знекровлення кінцівки. Джгут може накладатися на кінцівку не більше ніж на 1,5-2 години, а в холодну пору року – 0,5-1 годину. Періодично через 30-60 хвилин джгут слід ослабити на декілька хвилин (на цей час притиснути судину вище за джгут пальцем), промасажувати борозну від накладеного джгута, накласти знову.
За відсутності табельного джгута його можна замінити імпровізованим – гумовою трубкою, краваткою, паском, хусткою, бинтом тощо, але не слід використовувати дріт.
Для зупинки кровотечі за допомогою підручних засобів використовують так зване закручування, яке потім фіксують бинтом.
Зупинка кровотеч з судин кінцівок можлива при форсованому їх згинанні. Частіше цей спосіб застосовується для зупинки кровотеч з судин верхніх кінцівок. Його раціонально застосовувати при інтенсивній кровотечі з рани, коли неможливо накласти джгут.
Максимальне згинання кінцівки здійснюють в суглобі вище за рану і фіксують кінцівку бинтами в зігнутому положенні.
Так, при зупинці кровотечі з ран передпліччя і кисті на згинальну поверхню ліктьового суглоба укладають ватно-марлевий валик, потім руку максимально згинають в лікті, притягаючи за допомогою бинта або ременя передпліччя до плеча до зникнення пульсу на зап'ястку, припинення витоку крові з рани. У такому положенні руку фіксують бинтом (ременем).
При кровотечах з верхньої частини плеча і підключичної області, яке може бути смертельним, заводять обидва плеча за спину із згинанням в ліктьових суглобах, після чого їх зв'язують за допомогою бинта (ременя тощо). В цьому випадку здавлюються артерії з обох боків.
При зупинці кровотеч з ран нижче коліна постраждалого укладають на спину, в підколінну область кладуть ватно-марлевий валик, стегно притискають до живота, а гомілку згинають і фіксують до стегна бинтом або ременем. Кровотечу із стегнової артерії зупиняють згинанням нижньої кінцівки в тазостегновому суглобі, заздалегідь помістивши в пахову область валик. Після зупинки кровотечі стегно фіксують ременем до тулуба. Проте далеко не у всіх випадках вдається повністю зупинити кровотечі при форсованому згинанні кінцівок, у ряді випадків цей спосіб не можна використовувати, наприклад, при наявності переломів кісток кінцівок.
При будь-якій кровотечі пошкодженій частині тіла надають підвищене положення і забезпечують спокій накладенням транспортної іммобілізації. Остаточна зупинка кровотечі проводиться в лікувальній установі, в яку негайно повинен бути евакуйований постраждалий.
 УВАГА! Накладення джгутів необхідно використовувати лише у крайніх випадках, коли всі інші заходи неефективні. Джгут може пошкодити нерви і кровоносні судини привести до втрати кінцівки.
Домедична допомога при переломах. Прийоми та способи іммобілізації із застосуванням табельних або підручних засобів
Перелом – це повне або часткове порушення цілості кістки, що виникло при дії зовнішнього механічного травмуючого фактору.
За типами переломи розрізняють:
закритий – цілість шкірного покриву не порушена;
відкритий – порушена цілість шкірного покриву над місцем перелому.
Основними ознаками перелому є:
деформація (зміна форми) кінцівки або суглобу;
локальна (місцева) болісність;
припухлість м’яких тканин над переломом, ознака крововиливу в них;
при відкритих переломах - рвана рана з видимими уламками кістки;
порушення функції кінцівки.
Запідозривши перелом, або будь-яку важку травму кінцівки, треба її іммобілізувати – звести до мінімуму рухливість уламків при транспортуванні постраждалого. Рухливість уламків може призвести до розвитку шоку, подальшого ушкодження судин, нервів та навколишніх м’яких тканин і навіть до перетворення закритого перелому на відкритий.
 ВАЖЛИВИМ моментом у наданні допомоги травмованому хворому є накладення транспортної іммобілізації (фіксація пошкодженої кінцівки для безпечного транспортування до лікувальної установи).
Транспортна іммобілізація здійснюється за допомогою накладення шин або фіксації кінцівки до тіла. Для цього можуть використовуватись як підручні матеріали, так і табельні шини. Моделювання шини, яка буде накладена для фіксації перелому, здійснюється на непошкодженій кінцівці. Якщо немає шини, можна використовувати дощечки, твердий картон з прокладками з м’якого матеріалу.
Способи і черговість виконання прийомів домедичної медичної допомоги при переломах визначаються тяжкістю і локалізацією (місцем) перелому, наявністю кровотечі або шоку, а також супутніх уражень.
Основою надання домедичної допомоги є створення нерухомості кінцівки з ушкодженою кісткою, для чого застосовують транспортні шини, які можуть бути виготовлені з фанери, металевого дроту (у вигляді сітки), пластмаси та іншого матеріалу. Накладення шини проводиться безпосередньо на місці події.
 ПАМ’ЯТАЙТЕ! Перенесення і транспортування постраждалих з переломами без іммобілізації НЕПРИПУСТИМІ!
Шини необхідно накладати обережно, щоб уникнути зміщення уламків кістою і не викликати додаткової болі і ушкодження. Переносити постраждалого потрібно дуже обережно, кінцівку і тулуб піднімати одночасно, увесь час утримуючи на одному рівні.
При відкритому переломі, перед іммобілізацією кінцівки, шкіру навколо рани необхідно обробити спиртовим розчином йоду або іншим антисептиком і накласти асептичну пов’язку.
 Не слід намагатися видаляти або вправляти в рану кісткові уламки - це може викликати кровотечу і додаткове інфікування кісток та м’яких тканин. При кровотечі з рани повинні бути застосовані способи тимчасової зупинки кровотечі.
Під час проведення іммобілізації треба дотримуватись таких правил:
шини повинні бути надійно закріплені і добре фіксувати місце перелому;
шину не можна накладати на оголену кінцівку, остання повинна бути попередньо обкладена ватою або м’якою тканиною;
створюючи нерухомість у зоні перелому, необхідно зробити фіксацію двох суглобів – вище і нижче перелому (наприклад, при переломі гомілки фіксують гомілковостопний і колінний суглоби) у положенні, зручному для постраждалого і для транспортування;
при переломах стегна фіксуються всі суглоби нижньої кінцівки: тазостегновий, колінний, гомілковостопний;
при переломах верхньої кінцівки проводиться іммобілізація трьох суглобів;
кінці пальців повинні залишатися вільними від фіксації для контролю за кровообігом кінцівки;
взуття з пошкодженої кінцівки знімати не бажано, бо воно є додатковим іммобілізуючим елементом;
накладений джгут повинен бути помітним.
Для попередження додаткових ушкоджень при травмах голови, фіксацію роблять за допомогою мішечків з піском або за допомогою пращоподібної пов’язки, зафіксованої до нош.
Переломи кісток черепа нерідко супроводжуються ушкодженням головного мозку. Постраждалий може перебувати в несвідомому стані, тому, при наданні домедичної допомоги, потрібна велика обережність. Після огляду його укладають на ноші животом униз, під голову (обличчя) підкладають м’яку підстилку з поглибленням або використовують ватно-марлеве коло.
При переломах ключиці на надпліччя накладають два ватно-марлеві кільця, які зв’язують на спині.
При відкритих переломах фаланг пальців і кісток кисті після накладення стерильної пов'язки на рану, в долоню вкладають щільну кульку вати, обмотану бинтом, щоб надати пальцям напівзігнутого положення.
При переломі кісток передпліччя руку треба обережно зігнути в ліктьовому суглобі під прямим кутом, повернути долонею до грудей і у такому положенні зафіксувати шиною або за допомогою підручних засобів. Шину накладають від основи пальців до верхньої третини плеча, а руку підвішують на косинці. При цьому досягається нерухомість у променево-зап'ястковому і ліктьовому суглобах.
При переломі плечової кістки іммобілізацію роблять шиною або підручними засобами. Шину моделюють на собі таким чином, щоб її можна було накласти на ушкоджену руку, зігнуту у ліктьовому суглобі, від здорової лопатки через надпліччя ушкодженої кінцівки на плече та передпліччя до пальців і підвішують на косинці. Якщо не має шини або підручних засобів для іммобілізації, то ушкоджену руку підвішують на косинці та прибинтовують до тулуба.
При переломах кісток стопи та ушкодженні гомілковостопного суглоба для іммобілізації використовують драбинчасту шину або підручні засоби. Шину спочатку згинають таким чином, щоб її можна було покласти на підошву стопи та задню поверхню гомілки до її верхньої третини. Для п’яти роблять поглиблення, у яке кладуть вату, щоб не було тиску на п’яточну кістку. Потім шину прикладають до кінцівки і закріплюють. Стопа повинна бути зафіксована під прямим кутом до гомілки.
При іммобілізації фанерними або дерев'яними рейками їх прикладають від верхньої третини гомілки до підошви стопи з боків (одну – із зовнішньої сторони, другу – із внутрішньої) і прибинтовують до кінцівки, добре закріплюючи стопу. У місцях прилягання рейок до кісткових виступів підкладають вату.
При переломі кісток гомілки іммобілізацію роблять так само, як і при ушкодженні гомілковостопного суглоба, забезпечуючи нерухомість у двох суглобах – гомілковостопному та колінному. Шину або підручні засоби накладають від стопи до верхньої третини стегна. Якщо відсутні підручні засоби іммобілізації, ушкоджену кінцівку слід прибинтувати до здорової.
Переломи стегнових кісток, особливо відкриті - дуже важка травма, що нерідко супроводжується кровотечею і шоком. Підручні засоби (наприклад, – дошки) при іммобілізації стегна накладають по його бічних поверхнях: одну – по внутрішній, іншу – по зовнішній і фіксують до кінцівки і тулуба широким бинтом, поясними ременями або рушниками. На кісткові виступи в гомілковостопному і колінному суглобах, а також у пахову западину підкладають шматки вати. Іммобілізація пошкодженої кінцівки може бути здійснена прибинтовуванням її до здорової.
При переломах кісток таза постраждалий завжди перебуває у важкому стані. Йому укладають під спину твердий щит (фанеру, дошки), під коліна кладуть скручене пальто або ковдру так, щоб нижні кінцівки були напівзігнуті в колінних суглобах і злегка розведені в сторони ("положення жаби"), і в такому положенні фіксують за допомогою розпірок та бинтів.
При переломах хребта небезпечним ускладненням є ушкодження спинного мозку. Воно може виникнути внаслідок зсуву хребців як у момент травми, так і при транспортуванні постраждалого.
 ПАМ’ЯТАЙТЕ, що без необхідності такого постраждалого забороняється перевертати, а слід транспортувати на санітарних ношах, уклавши спиною на твердий щит (за відсутності щита постраждалого укладають на живіт). Якщо в місці перелому хребта є рана, то її закривають стерильною пов’язкою.

# data[].attributes.headline
Порядок і правила надання першої допомоги при ураженні небезпечними речовинами.

# data[].attributes.subject
Порядок і правила надання першої допомоги при ураженні небезпечними речовинами.

# data[].attributes.body
Невідкладна допомога при отруєннях чадним газом,
аміаком, хлором, іншими небезпечними хімічними речовинами
Наказом Міністерства охорони здоров’я України від 16 червня 2014 року №398 "Про затвердження порядків надання домедичної допомоги особам при невідкладних станах" визначено Порядок щодо надання домедичної допомоги постраждалим при підозрі на гостре отруєння невідомою речовиною.
Токсичні речовини можуть потрапити в організм постраждалих такими шляхами:
шлунково-кишковий тракт: при вживанні їжі або при контакті отруйних речовин зі слизовою оболонкою ротової порожнини (ліки, припікаючі речовини, мийні засоби, пестициди, гриби, рослини та інші різноманітні хімічні речовини);
дихальні шляхи: вдихання отруйних газів, парів та аерозолів (чадний газ, окис азоту, пари хлору, аміаку, клею, барвників, органічних розчинників тощо);
шкіра та слизові оболонки: при потраплянні на шкіру та в очі отруйних речовин у вигляді рідини, аерозолю (розчинники, пестициди тощо);
ін’єкції: укуси комах, тварин або змій. Під час ін’єкційного введення ліків або наркотичних речовин.
Ознаки, які вказують на гостре отруєння:
відчуття "піску" або різь в очах, світлобоязнь;
опіки на губах, на язиці або шкірі;
біль у роті, горлі, грудях або животі, яка посилюється при ковтанні та диханні;
підвищене слиновиділення, нудота, блювота (зі специфічним запахом, залишками отруйних речовин, кров’ю);
порушення дихання (задуха, гучне дихання, зміна тембру голосу, кашель);
пітливість, діарея, незвичайна поведінка постраждалого (збудження, марення);
м’язові посмикування, судоми, втрата свідомості;
незвичайний колір шкіри (бліда, малинова, синюшна).
Послідовність дій при наданні домедичної допомоги постраждалим при підозрі на гостре отруєння невідомою речовиною немедичними працівниками:
переконатися у відсутності небезпеки;
при огляді місця події звернути увагу на ознаки, які можуть свідчити про гостре отруєння: неприємний різкий запах, полум’я, дим, відкриті чи перекинуті ємності, ємності з-під ліків та алкогольних напоїв, відкрита аптечка, використані шприци тощо;
уточнити, що саме та в якій кількості приймав постраждалий;
провести огляд постраждалого, визначити наявність свідомості, дихання;
викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги;
якщо у постраждалого відсутнє дихання, розпочати проведення серцево-легеневої реанімації;
якщо постраждалий без свідомості, але у нього збережене нормальне дихання, перевести постраждалого в стабільне положення. Забезпечити постійний нагляд за постраждалим до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;
якщо постраждалий перебуває у свідомості та відомо, що отрута була прийнята перорально (через рот), промити шлунок "ресторанним" або блювотним методом до отримання чистих промивних вод: дорослому необхідно випити 500-700 мл (2-3 стакани) чистої, холодної (18°С) води, потім необхідно викликати блювоту, повторювати промивання до отримання чистих промивних вод;
після промивання шлунка дати постраждалому ентеросорбент (наприклад, до 50 грам активованого вугілля) та проносне (дорослим – 50 мл вазелінового масла). Однак, при отруєнні припікаючими речовинами (наприклад, бензином) та порушенні/відсутності свідомості забороняється викликати блювоту у постраждалого;
при потраплянні отруйної речовини в очі та/або на шкіру промити уражену ділянку великою кількістю чистої, холодної (18°С) води. За наявності хімічних опіків (після промивання водою) накласти стерильну пов’язку на місце опіку;
забезпечити постійний нагляд за постраждалим до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги;
при погіршенні стану постраждалого до приїзду бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги повторно зателефонувати диспетчеру екстреної медичної допомоги.
Аміак викликає пошкодження органів дихання, при цьому з’являються сильне серцебиття. Пари аміаку дуже сильно подразнюють слизову оболонку, шкіряні покрови, викликають почервоніння, свербіння та опіки шкіри. Спричиняє різі в очах, причому відбувається посилене виділення сліз. При малих концентраціях він діє на людину збуджуючи, при великих – може призвести до інвалідності. У випадку попадання рідкого аміаку і його розчинів на шкіру можливе обмороження.
Захист органів дихання від аміаку забезпечують фільтруючі промислові та ізолюючі протигази, респіратори.
При розливі рідкого аміаку і концентрованих його розчинів не можна торкатися до розлитої рідини. При інтенсивному розливі розлиту речовину огороджують земляним валом, а місце розливу – нейтралізують слабким розчином кислоти, промивають великою кількістю води.
Домедична допомога при отруєнні аміаком:
слід як найшвидше винести постраждалого на свіже повітря;
постраждалого необхідно забезпечити теплом та спокоєм, давати дихати зволоженим повітрям (інгаляція);
при зупинці роботи легенів не можна робити штучне дихання;
перевозити потрібно в лежачому стані;
шкіру і очі треба промивати водою не менше 15 хвилин, 1%-тим розчином борної кислоти, очі закапувати 2-3 краплями 30% розчину альбуциду.
Головними ознаками отруєння хлором є: різкий біль у грудях, сухий кашель, порушення координації руху, задуха, різь в очах, сльозотеча.
Пари хлору викликають опіки слизової оболонки дихальних шляхів, шкіри та очей. Вдихання великої кількості сильно концентрованих парів хлору, може призвести до смертельних випадків.
Домедична допомога: перше, що потрібно зробити – вивести людину на свіже повітря. На жаль, це не зупиняє напади задухи.
шкіру та слизові оболонки промити 2%-тим содовим розчином не менше 15 хвилин.
при відсутності дихання, треба зробити штучне дихання. якщо симптоми отруєння сильні, то необхідно відразу ж викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги.
При отруєнні нітратною (азотною) кислотою пошкоджуються тканини язика, стравоходу, стінок шлунка, а іноді й обличчя. Під впливом концентрованої нітратної кислоти тканини тіла набувають жовтого забарвлення. Якщо краплина кислоти попадає на шкіру, то утворюється виразка або залишається незмивна жовта пляма в результаті її взаємодії з білками.
Домедична допомога:
при попаданні кислоти на тіло її потрібно змивати великою кількістю води, а потім нейтралізувати розчином питної соди.
у разі отруєння цією кислотою категорично забороняється промивати шлунок. Це може тільки підсилити блювоту і посприяти попаданню кислоти в дихальні шляхи. Шлунок промивають за допомогою спеціального зонду.
Можливі шляхи отруєння синильною кислотою: вдихання парів, проникнення через шкіру, приймання безпосередньо в середину.
При легкій формі отруєння відчувається металевий присмак, слабість. При тяжкій формі отруєння – головний біль, шум у вухах, болі в серці.
При вдиханні високої концентрації парів синильної кислоти настає практично миттєва смерть. Проникаючи в кров, синильна кислота знижує здатність клітин сприймати кисень. Через це настає кисневе голодування. Першими страждають нервові клітини. При великій дозі синильної кислоти, слідом за порушенням роботи центральної нервової системи, настає її параліч, припиняється дихання, а потім зупиняється і серце.
Домедична допомога:
постраждалому в отруєній атмосфері одягнути протигаз, дати антидот (амінітрит) і вивести з зони зараження.
якщо стан постраждалого залишається тяжким, то через 5 хвилин дають повторно антидот. Захист органів дихання від синильної кислоти забезпечують фільтруючі та ізолюючі протигази. Наявність синильної кислоти в повітрі можна визначити приладами хімічної розвідки.
Ртуть в організм людини може потрапляти трьома шляхами: через шкіру, дихальні шляхи і через шлунково-кишковий тракт. Симптоми отруєння цією речовиною проявляються не одразу, а через 8-24 години: починається загальна слабкість, головний біль та підвищується температура; згодом – болі в животі, розлад шлунку, хворіють ясна. Хронічне отруєння є наслідком вдихання малих концентрацій парів ртуті впродовж тривалого часу.
Ознаками такого отруєння є:
зниження працездатності, швидка стомлюваність, послаблення пам’яті і головний біль;
в окремих випадках можливі катаральні прояви верхніх дихальних шляхів, кровотечі ясен, легке тремтіння рук та розлад шлунку;
тривалий час ніяких ознак може не бути, але потім поступово підвищується стомлюваність, з’являється головний біль, апатія й емоційна нестійкість, починає порушуватись мова, тремтять руки, повіки, а у важких випадках – ноги і тіло.
Ртуть уражає нервову систему, а тривалий вплив її викликає навіть божевілля. Домедична допомога:
при гострому отруєнні ртуттю постраждалого необхідно винести на свіже повітря;
при попаданні ртуті всередину проводиться промивання шлунка, після чого хворому дають активоване вугілля і рясне пиття – для більш швидкого виведення отруйних сполук з сечею. Перед цим треба постаратися викликати блювоту, повторити цю процедуру і після чергового прийому води. Воду краще давати з розчиненими в ній сполуками сірки, розмішаним порошком яєчного білка або активованого вугілля. Сірка перетворює ртуть в нерозчинні і практично нетоксичні сульфіди, які виводяться з калом. Надавши постраждалому домедичну допомогу, його слід доставити в лікувальний заклад, де і проводиться основне лікування.

# data[].attributes.headline
Правила поведінки при аваріях з викидом небезпечних хімічних речовин.

# data[].attributes.subject
Правила поведінки при аваріях з викидом небезпечних хімічних речовин.

# data[].attributes.body
Загальні правила поведінки та дії працівників при аваріях з викидом небезпечних хімічних речовин
Під час виникнення аварії з НХР на хімічно небезпечних об’єктах робітники, що безпосередньо здійснюють технічну експлуатацію апаратів та обладнання, де використовуються НХР, оповіщають про виникнення аварії з НХР чергового диспетчера та чергову зміну або особу, що виконує зазначені обов’язки (далі – черговий диспетчер), прямим телефоном, установленим безпосередньо на робочому місці.
На робочому місці робітника повинна бути схема виклику чергових аварійних змін. Після закінчення оповіщення робітник виконує свої обов’язки відповідно до порядку, викладеного в робочій інструкції та плані локалізації та ліквідації наслідків аварій на ОПН.
Черговий диспетчер хімічно небезпечного об’єкта, отримавши повідомлення про аварію з НХР, повинен негайно оповістити:
персонал ХНО;
оперативного чергового територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у
ЦЗ, до компетенції якого входить питання захисту населення та територій від НС;
міський (районний) відділ внутрішніх справ, спеціальні (аварійно-рятувальні) служби, що залучаються до проведення робіт в умовах аварії з НХР;
керівників (чергових диспетчерів) підприємств, установ та організацій, що потрапляють до зони можливого хімічного зараження.
Порядок дій оперативних чергових визначається інструкціями, планами реагування на НС чи локалізації і ліквідації наслідків аварій на ОПН.
Для виконання завдань під час виникнення аварії з небезпечними хімічними речовинами, на робочому місці чергового диспетчера ХНО мають бути в наявності такі документи та технічні засоби:
інструкція черговому диспетчеру ХНО про порядок дій у разі виникнення аварії з НХР (розробляється керівником ХНО з урахуванням особливостей об’єкту і затверджується начальником спеціально уповноваженого територіального органу виконавчої влади, до компетенції якого віднесено питання захисту населення і територій від НС, на території якого знаходиться ХНО);
табло для чергового диспетчера ХНО;
текст звернення до персоналу об’єкту та осіб, що оповіщає черговий диспетчер;
засоби індивідуального захисту.
На території ХНО має бути встановлений показник напрямку вітру, який можна побачити з робочого місця чергового диспетчера. Підприємства, що зберігають НХР в ємностях з одиничним максимальним об’ємом понад 30 тонн, повинні мати метеостанцію або прилад для автоматичного визначення напрямку і швидкості вітру.
Для оповіщення персоналу ХНО та населення, яке проживає навколо нього, у разі виникнення аварії з НХР, встановлюється сирена, яку вмикає черговий диспетчер ХНО.
Працівники ХНО, отримавши сигнал оповіщення про аварію, повинні негайно застосувати ЗІЗ (ізолюючі промислові протигази).
В залежності від розвитку НС, працівники переходять до підготовлених захисних споруд ЦЗ або виходять із зараженої зони.
Особи, що входять до складу формувань ЦЗ та беруть участь у локалізації і ліквідації НС на ХНО, аварії, збираються на пункти збору та діють згідно з інструкцією.
На об’єкті, де виникла аварія, у першу чергу, проводиться робота щодо припинення подальшого викиду (виливу) НХР:
відключається ушкоджена ділянка;
перекриваються крани та запірні пристрої;
на розриви, що утворилися у трубопроводі та ємностях, накладаються пластирі, муфти, забиваються пробки;
проводиться перекачування НХР з ушкоджених ємностей у неушкоджені;
за необхідності готуються котловани та ґрунтові вали. Під час роботи в осередку ураження НХР необхідно суворо дотримуватися таких вимог безпеки:
всі громадяни, що беруть участь у роботах, повинні бути забезпечені протигазами та захисним одягом;
у разі необхідності, працюючим в осередку видаються протихімічні пакети та індивідуальні аптечки;
кожний із працюючих в осередку повинен вміти користуватися індивідуальними та медичними засобами захисту;
перед початком роботи повинен проводитися додатковий інструктаж усіх працюючих в осередку ураження НХР;
після закінчення роботи обов’язково проводиться спеціальна обробка кожного працівника.
В усіх випадках вхід у виробничі будівлі, підвали та інші приміщення дозволяється тільки після контрольної перевірки вмісту НХР та дозволу керівника робіт з ліквідації наслідків аварії.
Шкідлива дія конкретної НХР на людину в основному залежить від її концентрації у повітрі та тривалості впливу. Тому, якщо немає можливості залишити небезпечну зону ще до підходу хмари, необхідно не піддаватися паніці і продовжити проводити захисні заходи.
Необхідно виконати заходи щодо зменшення проникнення НХР до приміщень. Вентиляційні установки та кондиціонери терміново вимикаються, зачиняються вікна, двері, кватирки, приміщення герметизуються. Вихід із будівлі та вхід до неї припиняється до особливого розпорядження керівництва.
Працівники отримують ЗІЗ.
При виявленні у приміщенні НХР працівникам необхідно вийти з небезпечної зони. На місцевості виходити з забрудненої зони тільки у засобах індивідуального захисту і рухатися у напрямку, перпендикулярному напрямку вітру.
Якщо вийти з району аварії неможливо, краще залишитись у приміщенні, застосувати наявні ЗІЗОД. Для захисту органів дихання використати протигаз, а при його відсутності – ватно-марлеву пов’язку або підручні вироби з тканини, змочені у воді, 2-5% розчині харчової соди (для захисту від хлору), 2% розчином лимонної або оцтової кислоти (для захисту від аміаку).
Якщо пара НХР важча, ніж повітря (наприклад, хлор), слід перебувати на верхніх поверхах будівель, якщо легша від повітря (наприклад, аміак) – на нижніх.
При підозрі отруєнням НХР уникати будь-яких фізичних навантажень, пити напої (чай, молоко, сік, вода) та звернутися за медичною допомогою.
Вийшовши із зони зараження, зняти верхній одяг, ретельно вимити очі, ніс та рот, за можливості прийняти душ.
Ознаки отруєння хлором: під час вдихання парів хлору виникає ураження легень, яке супроводжується набряком киснево-поглинальних альвеол, які під час кашлю можуть розірватися з виділенням мокроти з кров’ю, внаслідок чого людина гине від нестачі кисню.
Ознаки отруєння аміаком:
нежить, кашель, важке дихання, задуха;
підвищене серцебиття, порушена частота пульсу;
при контакті з рідким аміаком виникає обмороження, можливий опік з пухирями, виразки.
Порядок надання домедичної допомоги при отруєнні НХР викладений в главі 5.  ЗАПАМ'ЯТАЙТЕ! Домедична допомога ураженим НХР в осередку хімічного ураження полягає у захисті органів дихання, видаленні та знезараженні стійких НХР на шкірі, слизових оболонках очей, на одязі та негайній евакуації за межі зараженої зони.
Проведення заходів з ліквідації наслідків аварій з викидом небезпечних хімічних речовин. Дегазація приміщень, обладнання, території
При виникненні НС, пов’язаної із зараженням місцевості та об’єктів НХР, основні зусилля зосереджуються на порятунку постраждалих, захисті працівників, локалізації та ліквідації джерел ураження. Враховуючи швидкоплинність попадання НХР у довкілля, фактор часу в організації та проведенні хімічної розвідки і хімічного контролю має першочергове значення.
До організації аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт під час аварії на ХНО входять:
розвідка осередку ураження;
визначення межі зони зараження, напрямку та швидкості розповсюдження НХР;
встановлення строку дії джерела забруднення, об’єктів і населених пунктів, яким загрожує небезпека;
порядок оповіщення про виникнення загрози ураження НХР;
локалізація та ліквідація осередків ураження;
проведення дегазації будівель та споруд, місцевості, техніки, автотранспорту, ЗІЗ;
санітарна обробка працівників і сил ЦЗ, надання домедичної допомоги постраждалим та евакуація їх до лікувальних закладів охорони здоров’я;
участь в евакуації у безпечні райони.
Створені підрозділи радіаційного, хімічного та біологічного захисту разом з пожежо-рятувальними та інженерно-технічними підрозділами проводять дегазацію місцевості, виробничих територій, споруд та обладнання, забруднених НХР.
У першу чергу дегазуються під’їзди та внутрішні об’єктові дороги, шляхи евакуації постраждалих, майданчики посадки їх у транспорт, місця, де розлилися НХР.
За потреби місця, де розлилися НХР, обваловують, речовини з пошкоджених ємностей перекачуються у непошкоджені та інші придатні для цієї мети ємності з наступною дегазацією пошкоджених, ставлять водяні завіси, проводиться розчинення розлитих НХР.
Перед початком ліквідації наслідків аварії у зоні хімічного зараження до особового складу формувань ЦЗ доводяться заходи безпеки, визначаються тип і порядок використання ЗІЗ.
Локалізація витікання та гальмування випаровування рідких НХР забезпечується:
відведенням рідких НХР до викопаних котлованів і перекачуванням до герметичних ємкостей;
перешкоджанням розтіканню за допомогою обвалування;
збиранням НХР в аварійні підземні герметичні ємкості;
ізолюванням поверхні витікання твердими плівками або лускоподібними матеріалами;
охолодженням витікання до низької температури твердим діоксидом вуглецю, рідким азотом, іншими нейтральними низько киплячими речовинами;
засипанням поверхні витікання піском;
поглинанням незначних витікань пористими речовинами та матеріалами (азбестом, фільтрсперитом тощо);
покриванням поверхні рідини хлоротривкими пінами з використанням піноутворювача на основі алкілдиметиламіноксиду і застосуванням генераторів піни (типу ГПС-600, "Пурга").
Обмеження поширення газоподібної хмари з небезпечних хімічних речовин забезпечується:
розвіюванням димовими (вогневими) завісами;
розвіюванням за допомогою вітрових машин (типу ВМВ-3), автомобілів газо-водяного гасіння (типу АГВГ-100) без подавання води;
дегазацією хлорної хмари поглинаючими лужними розчинами;
створенням водяних завіс за допомогою стаціонарних та переносних розсіювачів, уникаючи потрапляння води на поверхню витікання, у місце витікання (отвори, щілини).
Аналіз основних способів і засобів ліквідації наслідків НС пов’язаних з НХР дозволяє виділити найбільш доступну та ефективну дегазацію зараженої місцевості, споруд і устаткування.
Дегазація – знешкодження забруднених об’єктів шляхом руйнування (нейтралізації) чи знищення отруйних речовин.
Дегазація будинків, споруд, майна, техніки може проводитися хімічним, фізико-хімічним і фізичним способами.
Хімічний спосіб базується на взаємодії хімічних речовин з отруйними речовинами, внаслідок чого створюються нетоксичні речовини. Цей спосіб дегазації здійснюється протиранням зараженої поверхні дегазаційними розчинами або обробкою їх водними кашками ДТС ГК (хлорне вапно). При відсутності штатних дегазаційних речовин можна використовувати промислові відходи, які містять у собі речовини лугової та окислювально-хлоруючої дії.
Відходи, які містять речовини лужного характеру,створюються при:
очищенні нафтопродуктів;
обробці вовни, льону, бавовни, віскози;
мийці склянок з-під пива, вина і безалкогольних напоїв; обезжиренні металевих поверхонь;
переробці целюлози і на інших підприємствах хімічної промисловості.
Лужність відходів можливо встановити за допомогою лакмусового паперу (синіє), або в результаті лабораторного аналізу.
Відходи, які мають у своєму складі речовини окислювальної та окислювально-хлоруючої дії створюються при:
відбілюванні бавовняних, штапельних тканин та целюлози;
виробництві хлору, азотно-тукових добрив.
Лакмусовий папір у них червоніє.
Фізико-хімічний спосіб заснований на змиванні отруйних речовин із забрудненої поверхні за допомогою мийних речовин або розчинників. Для цього використовуються різні пральні порошки, мийні засоби у вигляді водного розчину (влітку) або розчину в аміачній воді (взимку).
При дегазації розчинниками отруйні речовини не знешкоджуються, а розчиняються і видаляються з зараженої поверхні разом з розчинником. Розчинниками можуть бути – бензин, гас, дизельне паливо, дихлоретан, спирт.
Фізичний спосіб заснований на випаровуванні отруйних речовин з зараженої поверхні і частковим їх розкладанням під дією високотемпературного газового потоку. Проводиться за допомогою теплових машин.
Дегазація території може проводитися хімічним або механічним способом.
Хімічний спосіб здійснюється поливанням дегазаційними розчинами чи розсипанням сухих дегазуючих речовин за допомогою дорожніх машин.
Механічний спосіб – зрізання та видалення верхнього шару за допомогою бульдозерів, автогрейдерів на глибину 7-8 см, а снігу до 20 см, або нейтралізації забрудненої поверхні з використанням покриття із соломи, очерету, дощок тощо.
Дегазація території з твердим покриттям, зараженої шкірнонаривними і нервово-паралітичними отруйними речовинами, проводиться обробкою розчином хлорного вапна.

# data[].attributes.headline
Вибухо- та пожежонебезпека. Рекомендації щодо дій під час виникнення пожежі.

# data[].attributes.subject
Вибухо- та пожежонебезпека. Рекомендації щодо дій під час виникнення пожежі.

# data[].attributes.body
Рекомендації щодо дій під час виникнення пожежі
Будь-яка пожежа починається із загорання, яке інколи може ліквідувати одна людина, якщо у неї є відповідні навички та вона знає заходи поведінки під час пожежі. Якщо виникла пожежа – рахунок часу йде на секунди, тому необхідно заздалегідь знати де і які засоби пожежогасіння розміщуються та як ними користуватися.
Не панікуйте! Відомо, що паніка серед людей, навіть під час невеличкої пожежі, є причиною значних жертв.
Під час пожежі остерігайтеся високої температури, задимленості та загазованості, обвалу конструкцій будинків і споруд, вибухів технологічного обладнання та приладів, падіння обгорілих дерев і утворених провалів. Стадії пожежі: перші 10-20 хв. пожежа поширюється лінійно вздовж горючого матеріалу. В цей час приміщення заповнюється димом розглянути в цей час полум’я неможливо. Температура повітря піднімається в приміщенні до 250-300 градусів. Це температура займання всіх горючих матеріалів. через 20 хв. починається об’ємне поширення пожежі; ще через 10 хв. настає руйнування скління. Збільшується приплив свіжого повітря, різко збільшується розвиток пожежі. Температура досягає 900оС. Фаза вигорання: впродовж 10 хв. максимальна швидкість пожежі; після того, як вигорають основні речовини відбувається фаза стабілізації пожежі (від 20 хв. до 5 год.). Якщо вогонь не може перекинутися на інші приміщення пожежа йде на вулицю.
У разі виникнення пожежі (ознак горіння) кожен працівник зобов’язаний: 1) негайно повідомити про це пожежно-рятувальну службу (номер телефону для виклику – ―101‖). При цьому необхідно назвати точну адресу, кількість поверхів, місце виникнення пожежі, наявність людей, своє прізвище; 2) вжити (за можливості) заходів щодо евакуації людей, гасіння пожежі з використанням наявних вогнегасників та інших засобів пожежогасіння; 3) повідомити про виникнення пожежі керівника об’єкту; 4) перевірити та впевнитись, що пожежно-рятувальну службу викликано (продублювати повідомлення про пожежу); 5) у разі загрози життю людей негайно організувати їхню евакуацію, використовуючи для цього всі наявні засоби та сили; 6) вивести з приміщень за межу небезпечної зони всіх працівників, які не зайняті в ліквідації пожежі; 7) за потреби – викликати медичну та інші служби; 8) припинити всі роботи, які не пов’язані з ліквідацією пожежі; 9) за потреби – організувати відключення електроенергії, зупинення апаратів, пристроїв, зупинення систем вентиляції та здійснення інших заходів, спрямованих на запобігання поширенню пожежі.
Якщо пожежа виникла на вашому поверху та безпосередньої загрози для працівників немає, то потрібно здійснити запобіжні заходи від можливого негативного впливу води, яку використовують для гасіння:
1) без поспіху, істерик і паніки зберіть службові документи в сейф або в шухляди столу, що закриваються на ключ;
2) знеструміть приміщення;
3) візьміть з собою особисті речі, документи, гроші, цінності;
4) закрийте вікна, вимкніть оргтехніку, електроприлади, освітлення;
5) відсуньте від стін меблі;
6) накрийте обладнання, предмети тощо захисною плівкою або іншими підручними засобами;
7) закрийте двері на ключ, ключ залишіть у замку;
8) залишіть приміщення, рухайтеся маршрутами, які позначені в схемах евакуації;
9) повертайтесь в залишене приміщення тільки після дозволу відповідальних осіб.
При виникненні пожежі на нижньому поверсі виникає загроза негативного впливу диму на людей та перешкода для їх евакуації. У такому разі приміщення потрібно негайно залишити, але перед тим, як виходити через двері, їх треба трохи відчинити (ні в якому разі не можна різко відкривати або вибивати двері, бо миттєвий доступ кисню може викликати викид полум’я). Тому під час пожежі двері треба відчиняти обережно, з урахуванням перепаду температури і впливу полум’я.
Після відчинення дверей і впевненості, що на шляху виходу з будівлі ще немає сильного задимлення та високої температури, необхідно негайно залишити будинок, рухаючись коридорами та сходовими клітинами. Користуватись ліфтом у разі пожежі категорично заборонено, за винятком ліфтів, які спеціально призначені для транспортування підрозділів пожежної охорони.
Якщо приміщення відрізане вогнем, димом, високою температурою від основних шляхів евакуації, то насамперед необхідно перешкодити доступу диму і продуктів горіння до нього, для чого негайно закрити усі щілини у дверях будь-яким матеріалом (ганчірки, штори тощо), за винятком синтетичних. Краще, щоб вони були змочені водою.
У приміщенні, яке заповнене димом, рухатись потрібно повзком у напрямку до вікна, закривши при цьому за можливості ніс та рот зволоженою тканиною і подати сигнал про допомогу. Ніколи не стрибайте у вікно без самої явної на це необхідності (кожен другий стрибок з четвертого поверху при пожежі є смертельним)! Якщо стрибати все ж таки прийдеться, спочатку викиньте за можливості через вікно м’які речі: матраци, подушки тощо., спробуйте залізти на підвіконник, повиснути на ньому, на руках, щоб зменшити висоту падіння і, відштовхнувшись, стрибайте, спрямовуючи своє тіло на м’які предмети.
Посадова особа об’єкту, що першою прибула на місце пожежі, зобов’язана:
перевірити, чи викликана пожежно-рятувальна служба (продублювати повідомлення), довести подію до відома керівника установи;
у разі загрози життю людей негайно організувати їх рятування (евакуацію), використовуючи для цього наявні сили й засоби;
вивести за межі небезпечної зони всіх працюючих, не пов’язаних з ліквідацією пожежі;
припинити роботи на об’єкті (якщо це допускається технологічним процесом виробництва), крім робіт, пов’язаних із заходами ліквідації пожежі;
здійснити (у разі необхідності) відключення електроенергії, агрегатів, апаратів, водяних комунікацій (за винятком систем протипожежного захисту);
організувати зустріч підрозділів аварійно-рятувальної служби, надати їм допомогу у виборі найкоротшого шляху до осередку пожежі та до водних джерел;
забезпечити дотримання техніки безпеки працівниками, які беруть участь у гасінні пожежі.
При рятуванні постраждалих з будинків, що горять, та при гасінні пожежі треба виконувати такі правила:
перед тим, як увійти у приміщення, що горить, накрийтесь мокрою ковдрою, або будь-яким одягом чи щільною тканиною;
відкривайте обережно двері в задимлене приміщення, щоб уникнути займання від великого притоку свіжого повітря;
в сильно задимленому приміщенні необхідно пересуватися навприсядки або пригнувшись;
135
для захисту від токсичних газів необхідно дихати через зволожену тканину;
виходити із зони пожежі необхідно в навітряну сторону;
побачивши людину, на якій горить одяг, зваліть її додолу та швидко накиньте пальто, плащ або будь-яку ковдру чи покривало (бажано зволожену) і щільно притисніть до тіла, при необхідності, викличте медичну допомогу;
якщо загорівся ваш одяг, падайте додолу і перевертайтесь, щоб збити полум’я, ні в якому разі не біжіть – це ще більше роздуває вогонь;
під час гасіння пожежі використовуйте вогнегасники, пожежні кран-комплекти, воду, пісок, землю, кошму, ковдри та інші засоби, пристосовані для гасіння вогню;
бензин, гас, органічні мастила та розчинники, що загорілися, гасіть тільки за допомогою пристосованих видів вогнегасників, засипайте піском або ґрунтом, а якщо осередок пожежі невеликий, накрийте його азбестовим чи брезентовим покривалом, зволоженою тканиною чи одягом;
якщо горить електричне обладнання або проводка, вимкніть рубильник, (вимикач або електричні пробки), а потім починайте гасити вогонь;
якщо горить вертикальна поверхня (конструкція), воду треба подавати на її верхню частину.
Засоби пожежогасіння, протипожежне устаткування та інвентар, порядок та правила їх використання під час пожежі
Первинні засоби пожежогасіння призначені для ліквідації невеликих осередків пожеж, гасіння пожеж у початковій стадії їх розвитку силами персоналу об’єктів до прибуття штатних підрозділів пожежно-рятувальної служби.
Використовують такі види первинних засобів пожежогасіння:
переносні вогнегасники;
пожежний інвентар (покривала з негорючого теплоізоляційного полотна, грубововняної тканини або повсті, ящики з піском, бочки з водою, пожежні відра, совкові лопати);
пожежний інструмент (гаки, ломи, сокири тощо).
Для визначення видів та кількості первинних засобів пожежогасіння слід враховувати фізико-хімічні та пожежонебезпечні властивості горючих речовин, їх взаємодію з вогнегасними речовинами, розміри площ виробничих приміщень, відкритих майданчиків та установок.
Необхідну кількість первинних засобів пожежогасіння визначають окремо для кожного поверху та приміщення, для етажерок відкритих установок.
Покривала повинні мати розмір не менше 1x1 м. Вони призначені для гасіння невеликих осередків пожеж у разі займання речовин, горіння яких не може відбуватися без доступу повітря. У місцях застосування та зберігання легкозаймистих та горючих речовин розміри покривал можуть бути збільшені до величин: 2x1,5 м, 2х2 м. Бочки з водою встановлюються у виробничих, складських та інших приміщеннях, спорудах у разі відсутності внутрішнього протипожежного водогону та за наявності горючих матеріалів, на території об’єктів, у садибах індивідуальних житлових будинків, дачних будиночках тощо. Їх кількість у приміщеннях визначається з розрахунку установки однієї бочки на 250-300 м2 захисної площі.
Значна роль в протипожежному захисті належить вогнегасникам, які є основним видом первинних засобів пожежогасіння. Як зарубіжний, так і вітчизняний досвід свідчить, що за допомогою вогнегасників персонал об’єктів в змозі ліквідувати 15-20% від загальної кількості пожеж на початковій стадії їх розвитку.
Ефективність застосування вогнегасників суттєво залежить від знання та дотримання персоналом і посадовими особами об’єктів норм належності, правил розміщення вогнегасників, їх своєчасного технічного обслуговування, володіння навичками безпосереднього застосування вогнегасників різних типів.
За способом транспортування вогнегасники поділяються на:
переносні (масою до 20 кг);
пересувні (масою 21-270 кг).
Пересувні вогнегасники можуть мати одну або більше ємностей для зарядки вогнегасною речовиною, змонтованих на візку.
Водяні вогнегасники за видом струменя поділяють на:
з компактним струменем;
з розпиленим струменем (середній діаметр крапель більше 100 мкм);
з дрібнодисперсним розпиленим струменем (середній діаметр крапель менше 100 мкм).
За принципом витиснення вогнегасної речовини вогнегасники
поділяють на:
закачні;
з балоном стисненого чи зрідженого газу.
За можливістю і способом відновлення технічного ресурсу вогнегасники поділяють на такі, що перезаряджаються і ремонтуються, і такі, що не перезаряджаються.