# data[].attributes.headline
Епітеліальна та сполучна тканини

# data[].attributes.subject
Епітеліальна та сполучна тканини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
яндекс відео

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дивитися онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Яндекс.Відео

# data[].attributes.attachment_link.description
Результати пошуку на запит "тканини тварин відео" у Яндекс.Відео

# data[].attributes.headline
Ткани человека

# data[].attributes.subject
Ткани человека

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
яндекс відео

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дивитися онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Яндекс.Відео

# data[].attributes.attachment_link.description
Результати пошуку на запит "тканини тварин відео" у Яндекс.Відео

# data[].attributes.headline
Тканини в організмі людини

# data[].attributes.subject
Тканини в організмі людини

# data[].attributes.attachment_link.title
Типи тканин в організмі людини

# data[].attributes.attachment_link.description
Функції і будова епітелію регенерація його клітин. Типи сполучної тканини переважання міжклітинної речовини над клітинами. Хімічний склад і фізичні властивості міжклітинної речовини. Кісткова жирова хрящова м`язова і нервова тканини.

# data[].attributes.headline
Тканини тварин

# data[].attributes.subject
Тканини тварин

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Навіть у шкільному курсі анатомії дітей вчать просту біологічну закономірность в будові живих багатоклітинних істот: основа всього - клітка. Група дає початок тканинам, які, в свою чергу, формують органи. Останні об'єднуються в системи, що здійснюють життєдіяльність, обмінні процеси і так далі.

Тому, що таке тканини, їх будова і функції, вивчається з середньої ступені шкільної програми. Розглянемо, які типи тканин зустрічаються у складі людського тіла, що собою являє епітеліальна різновид даних структур і в чому полягає її значення.

Тварини тканини: класифікація

Тканини, їх будова і функції, особливості розвитку та функціонування мають велике значення в житті всіх живих істот, які здатні до їх формування. Вони виконують захисну функцію, секреторну, живильну, теплоізоляційну і безліч інших.

Всього можна виділити 4 типи тканин, характерних для будови тіла людини та високоорганізованих тварин.

1. Різні види епітеліальної тканини або покривної (шкіра).

2. Сполучна тканина, представлена кількома основними різновидами: кісткова, кров, жирова та інші.

3. Нервова, утворена своєрідними розгалуженими клітинами.

4. М'язова тканина, яка формує разом зі скелетом опорно-руховий апарат всього організму.

Кожна з перелічених тканин має своє місце локалізації, спосіб утворення і виконує певні функції.

Загальна характеристика епітеліальної тканини

Якщо характеризувати види епітеліальних тканин у загальному плані, то слід виділити декілька основних особливостей, якими вони володіють, кожна більшою чи меншою мірою. Так, наприклад

відсутність речовини, що знаходиться між клітинами, що робить структури щільно прилеглими один до одного;

унікальний спосіб харчування, полягає не в поглинанні кисню з кровоносних судин, а дифузії через базальну мембрану від сполучної тканини;

унікальна здатність до відновлення, тобто регенерації структури;

клітини цієї тканини мають назву епітеліоцити;

кожен епителиоцит має полярні кінці, тому вся тканина в підсумку має полярністю;

під будь-яким типом епітелію розташовується базальна мембрана, що має важливе значення;

локалізація даної тканини здійснюється в тілі пластами або тяжами в певних місцях.

Таким чином, виходить, що різновиди епітеліальної тканини об'єднуються загальними закономірностями у розташуванні та структурної організації.

Види епітеліальної тканини

Їх можна виділити три основних.

1. Поверхнева епітеліальна тканина. Епітелій її структури особливо щільні, адже він виконує насамперед захисну функцію. Утворює бар'єр між зовнішнім світом і внутрішнім частиною організму (шкіра, зовнішні покриви органів). У свою чергу, даний вид включає в себе ще кілька складових, які розглянемо далі.

2. Залозисті епітеліальні тканини. Залози, протоки яких відкриваються назовні, тобто екзогенні. До таких можна віднести слізні, потові, чумацькі, сальні статеві.

3. Секреторні різновиди епітеліальної тканини. Деякі вчені вважають, що частина нервових клітин з часом переходить в епітеліоцити і формує даний тип структури. Основна функція такого епітелію - сприймати подразнення, як механічні, так і хімічні, передаючи сигнал про це у відповідні інстанції організму.

Це основні види епітеліальної тканини, які виділяються у складі організму людини. Тепер розглянемо детальну класифікацію кожного з них.

Класифікація епітеліальних тканин

Вона досить містка і складна, так як структура кожного епітелію багатогранна, а виконувані функції дуже різні і специфічні. В цілому можна всі існуючі різновиди епітелію об'єднати в наступну систему. Весь покривний епітелій ділиться так.

1. Одношаровий. Клітини розташовані в один шар і безпосередньо контактують з базальною мембраною, стикаються з нею. Його ієрархія така.

А) Однорядний, що поділяється на:

Б) Багаторядний, що включає:

призматичний війчастий (миготливий);

призматичний безвійчастий.

2. Багатошаровий. Клітини розташовані в кілька рядів, тому контакт з базальною мембраною здійснюється тільки у самого глибинного шару.

А) Перехідний.

Б) Зроговіло-плоский.

В) Неороговевающий, який поділяється на:

Залозистий епітелій також має свою класифікацію. Він підрозділяється на:

одноклітинний;

багатоклітинний епітелій.

При цьому самі залози можуть бути ендокринними, що виводять секрет в кров, і екзокринними, мають протоки у розглянутий епітелій.

Сенсорна тканина підрозділу на структурні ланки не має. Складається з формуючих її перетворених в епітеліоцити нервових клітин.

Одношаровий плоский епітелій

Отримав свою назву за будову клітин. Його епітеліоцити являють собою тонкі і сплощені структури, які щільно з'єднуються між собою. Головне завдання такого епітелію - забезпечувати хорошу проникність для молекул. Тому основні місця локалізації:

альвеоли легенів;

стінки судин і капілярів;

вистилає порожнини внутрішнього боку очеревини;

покриває серозні оболонки;

формує деякі протоки нирок і ниркових тілець.

Самі епітеліоцити мають мезотеліальне або ендотеліальне походження і характеризуються присутністю великого овального ядра в центрі клітини.

Епітелій кубічний

Такі види епітеліальної тканини, як одношаровий і багатошаровий кубічний епітелій, мають особливу будову клітини за формою. За що, власне, і отримали свою назву. Вони являють собою кубики трохи неправильної форми.

Одношаровий кубічний локалізована в канальцях нирок і виконує там функції проникної мембрани. Ядра в таких клітинах округлі, зміщені до клітинної стінки.

Багатошаровий кубічний епітелій розташований у вигляді ряду глибинного шару, що контактує з базальною мембраною. Всі інші зовнішні структури покривають його зверху у вигляді плоских лусок епітеліоцитів. Такий тип тканини утворює безліч органів:

Призматичний епітелій одношаровий

Це одна з різновидів тканин, які також називаються епітеліальні. Особливості будови, функції пояснюються формою клітин: циліндричні, подовжені. Основні місця локалізації:

Основна функція - збільшення всмоктувальної поверхні робочого органу. Крім того, сюди відкриваються протоки спеціалізованих келихоподібних клітин, що виділяють слиз.

Види епітеліальних тканин: одношарові багаторядні

Це різновид покривного епітелію. Головне його завдання - це забезпечення зовнішніх покривів дихальних шляхів, які їм вистелені. Всі клітини тісно контактують з базальною мембраною, ядра в них округлі, розташовані на неоднаковому рівні.

Мерцательним цей епітелій названий за те, що краї епітеліоцитів обрамлені віями. Всього можна виділити 4 різновиди входять до складу даної структури клітин:

базальні;

миготливі;

довгі інтернейрони;

келихоподібні слизоутворюючі.

Крім цього, одношаровий багаторядний епітелій зустрічається в статевих протоках і відповідній системі (в яйцепроводах, яєчках і так далі).

Багатошаровий перехідний епітелій

Найголовніша відмінна риса будь-якого багатошарового епітелію в тому, що його клітини можуть бути стовбуровими, тобто такими, що здатні до диференціювання в будь-які інші різновиди тканин.

Конкретно перехідні епітеліоцити входять до складу сечового міхура і відповідних проток. Поділяються на три великі групи, об'єднані загальною здатністю формувати тканини, що володіють високою розтяжністю.

1. Базальні - маленькі клітини з ядрами округлої форми.

2. Проміжні.

3. Поверхневі клітини дуже великого розміру, найчастіше у формі купола.

Контакту з мембраною в даних тканинах немає, тому харчування дифузне від розташованої під ними сполучної тканини пухкого будови. Інша назва такого типу епітелію - уротелій.

Багатошаровий епітелій неороговівший

До даного типу відносяться епітеліальні тканини організму, які вистилають внутрішню поверхню рогівки ока, структури порожнини рота та стравоходу. Всі епітеліоцити можна розділити на три типи:

В органах вони формують тяжі плоского будови. Названі неороговівшими за здатність з часом злущуватись, тобто видалятися з поверхні органу, замінюючись більш молодими аналогами.

Багатошаровий епітелій зроговілий

Його визначення може звучати наступним чином: це епітелій, верхні шари якої здатні до формування твердих лусочок - рогівки. Серед усього покривного епітелію цей - єдиний, для якого характерна така особливість. Його кожен може бачити неозброєним оком, адже головний орган даного шару - шкіра. До складу входять епітеліоцити різної будови, які можна об'єднати в кілька основних шарів:

Останній - самий щільний і товстий, представлений роговими лусочками. Саме їх злущування ми спостерігаємо, коли шкіра рук починає лущитися під впливом несприятливих умов середовища або старості. Основні білкові молекули цієї тканини - кератин і філагрин.

Залозистий епітелій

Крім покривного, велике значення має і залозистий епітелій. Він є ще однією формою, яку має епітеліальна тканина. Розглянуті тканини та їх класифікація дуже важливі для правильного розуміння місця їх локалізації і виконуваних функцій в організмі.

Так, залозистий епітелій дуже відрізняється від покривного і всіх його різновидів. Його клітини називаються гландулоцитами, вони є складовою частиною різних залоз. Всього можна виділити два основних види:

Ті, які викидають свої секрети безпосередньо в залозистий епітелій, а не кров, відносяться до другої групи. До них відносяться: слинні, молочні, сальні, потові, слізні, статеві.

Також існує кілька варіантів секреції, тобто виведення речовин назовні.

1. Еккриновий - клітини виділяють сполуки, проте не втрачають своєї цілісності в структурі.

2. Апокриновий - після виведення секрету частково руйнуються.

3. Голокриновий - клітини руйнуються повністю після виконання функцій.

Робота залоз - дуже важлива і значуща. Наприклад, їх функція - захисна, секреторна, сигнальна і так далі.

Базальна мембрана: функції

Всі види епітеліальних тканин тісно контактують хоча б одним своїм шаром з такою структурою, як базальна мембрана. Її будова являє собою дві смуги - світлу, що складається з іонів кальцію, і темну - включає різні фібрилярні з'єднання.

Утворюється вона із спільного виробництва сполучної тканини та епітелію. Функції базальної мембрани наступні:

механічна (утримують епітеліоцити разом, зберігаючи цілісність структури);

бар'єрна - виборча проникність для речовин;

трофічна - здійснення харчування;

морфогенетична - забезпечення високої здатності до регенерації.

Таким чином, спільна взаємодія епітеліальної тканини і базальної мембрани призводить до злагодженої та впорядкованої роботи організму, цілісності його структур.

В цілому дуже важлива не тільки епітеліальна тканина. Тканини та їх класифікація розглядається на всіх ступенях навчання, пов'язаних з медициною і анатомією, що доводить важливість цих тем.

# data[].attributes.attachment_link.title
Види епітеліальної тканини. Епітеліальні тканини: будова та функції

# data[].attributes.attachment_link.description
Навіть у шкільному курсі анатомії дітей вчать просту біологічну закономірность в будові живих багатоклітинних істот: основа всього - клітка. Група дає початок тканинам, які, в свою чергу, формують органи. Останні об'єднуються в системи, що здійснюють життєдіяльність, обмінні процеси і так далі. Тому, що таке тканини, їх будова і функції, вивчається з середньої ступені шкільної програми.

# data[].attributes.headline
Тканини  тварин

# data[].attributes.subject
Тканини  тварин

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міжклітинноюречовиною

# data[].attributes.attachment_link.title
§ 3. Будова та функції тканин у тварин " Народна Освіта

# data[].attributes.attachment_link.description
Ви дізнаєтеся про те, що являють собою тканини у тварин, які є різновиди тканин, які функції вони виконують.З яких тканин складається тіло тварини?Клітини у тварин, як і в рослин, обєднані в

# data[].attributes.headline
Ткани растений

# data[].attributes.subject
Ткани растений

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
яндекс відео

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дивитися онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Яндекс.Відео

# data[].attributes.attachment_link.description
Результати пошуку на запит "тканини рослин відео" у Яндекс.Відео

# data[].attributes.headline
Тканини рослин

# data[].attributes.subject
Тканини рослин

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
яндекс відео

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дивитися онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Яндекс.Відео

# data[].attributes.attachment_link.description
Результати пошуку на запит "тканини рослин відео" у Яндекс.Відео

# data[].attributes.headline
Тканини рослин їх фуннкція і взаємозв'язок

# data[].attributes.subject
Тканини рослин їх фуннкція і взаємозв'язок

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
загальна біологія

# data[].attributes.attachment_link.title
Тканини рослин: їхні функції та взаємозв'язок - Острів знань

# data[].attributes.attachment_link.description
Розробка уроку на тему: тканини рослин. Їхні функції та взаємозв’язок.

# data[].attributes.headline
Основні тканини рослин

# data[].attributes.subject
Основні тканини рослин

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тканини - це структури, що складаються з безлічі подібних клітин, які об'єднані загальними функціями. Усі багатоклітинні тварини і рослини (за винятком водоростей) складаються з різних типів тканин.

Якими бувають тканини?

У тварин тканини поділяються на чотири типи:

Всі вони, за винятком нервової, поділяються, у свою чергу, на види. Так, епітелій може бути кубічним, плоским, циліндричним, війчастим і чутливим. М'язові тканини діляться на поперечно-смугасту, гладку і серцеву. Група з'єднувальних об'єднує жирову, щільну волокнисту, пухку волокнисту, ретикулярну, кісткову і хрящову, кров і лімфу.

Рослинні тканини бувають таких типів:

освітні;

провадять;

покривні;

механічна тканина;

видільна (секреторна);

основна тканина (паренхіма).

Всі вони діляться на підгрупи. Так, до освітніх тканин відносяться верхівкові, інтернейрони, бічні і ранові. Проводять діляться на ксилему і флоэму. Покривні тканини об'єднують три види: епідерма, корок та кірка. Механічна ділиться на колленхиму і склеренхіму. Секреторна тканина не ділиться на види. А основна тканина рослин, як і всі інші, буває кількох видів. Розглянемо їх докладніше.

Якою буває основна тканина рослин?

Існує чотири її види. Так, основна тканина буває:

Вони володіють подібним будовою, але мають і деякі відмінності один від одного. Функції основних тканин цих чотирьох видів теж трохи відрізняються.

Будова основної тканини: загальна характеристика

Основна тканина всіх чотирьох видів складається з живих клітин з тонкими стінками. Тканини цього типу називаються так тому, що вони становлять основу всіх життєво важливих органів рослини. Тепер давайте розглянемо функції і будова основних тканин кожного виду окремо більш докладно.

Водоносна тканина: будова та функції

Основна тканина даного виду побудована з великих клітин, що володіють тонкими стінками. У вакуолях клітин цієї тканини міститься спеціальне слизувате речовина, яке призначене для того, щоб утримувати вологу.

Функції водоносної тканини полягають у тому, що вона запасає вологу.

Знаходиться водоносна паренхіма в стеблах і листках таких рослин, як кактуси, агави, алое та інших, що ростуть у посушливому кліматі. Завдяки великій кількості такої тканини рослина може запастися водою на випадок, якщо дощу довго не буде.

Особливості паренхіми воздухоносной

Клітини основної тканини даного виду знаходяться на відстані один від одного. Між ними знаходяться межклетники, в яких запасається повітря.

Функція цієї паренхіми полягає в тому, що вона забезпечує клітини інших тканин рослини вуглекислим газом і киснем.

Присутня така тканина в основному в організмі болотних та водних рослин. У сухопутних вона зустрічається рідко.

Асиміляційна паренхіма: будова та функції

Вона складається з середніх за розміром клітин з тонкими стінками.

Всередині клітин асиміляційної тканини у великій кількості знаходяться хлоропласти - всіх органел, які відповідають за фотосинтез.

Ці всіх органел володіють двома мембранами. Всередині хлоропластів знаходяться тилакоиды - дисковидні мішечки з містяться в них ферментами. Вони зібрані в стопки - грани. Останні з'єднуються між собою за допомогою ламелл - витягнутих структур, схожих на тилакоиды. Крім того, в хлоропластах знаходяться крохмальні включення, рибосоми, необхідні для синтезу білків, власна РНК і ДНК.

Процес фотосинтезу - вироблення органічних речовин з неорганічних під дією ферментів і сонячної енергії - відбувається саме в тилакоидах. Основний фермент, який забезпечує ці хімічні реакції, називається хлорофіл. Це речовина зеленого кольору (саме завдяки йому листя і стебла рослин мають такий забарвленням).

Отже, функції основних тканин цього виду - згаданий вище фотосинтез, а також газообмін.

Асиміляційна тканина найбільш розвинена в листках і верхніх шарах стебел трав'янистих рослин. Також вона присутня в плодах зеленого кольору. Асиміляційна тканина знаходиться не на самій поверхні листя і стебел, а під прозорою захисною шкіркою.

Особливості паренхіми запасающей

Клітини цієї тканини характеризуються як середні за розміром. Їх стінки зазвичай тонкі, але можуть бути і потовщеними.

Функція запасающей паренхіми - зберігання поживних речовин. В якості таких у більшості випадків служить крохмаль, інулін, а також інші вуглеводи, а іноді - білки, амінокислоти і жири.

Знаходиться тканину такого типу в зародках насіння однорічних рослин, а також в ендоспермі. У багаторічних трав, кущів, квітів і дерев запасає тканина може перебувати в цибулинах, бульбах, коренеплодах, а також в серцевині стебла.

Висновок

Основна тканина - найважливіша в організмі рослини, так як вона є основою всіх органів. Тканини даного типу забезпечують всі життєво необхідні процеси, в тому числі фотосинтез і газообмін. Також основні тканини відповідають за створення запасів органічних речовин (в найбільшій кількості це крохмаль) у самих рослинах, а також в їх насінні. Крім поживних органічних сполук, у паренхімі може запасатися повітря і вода. Повітроносні і водоносними тканинами володіють не всі рослини. Перші присутні лише у пустельних, а другі - у болотних різновидів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Основна тканина рослин: повна характеристика

# data[].attributes.attachment_link.description
Тканини - це структури, що складаються з безлічі подібних клітин, які об'єднані загальними функціями. Усі багатоклітинні тварини і рослини (за винятком водоростей) складаються з різних типів тканин.Якими бувають тканини?У тварин тканини поділяються на чотири типи:епітеліальні;м'язові;сполучні;нервова тканина.Всі вони, за винятком нервової, поділяються, у свою чергу, на види.

# data[].attributes.headline
Особливості будови тканин рослин

# data[].attributes.subject
Особливості будови тканин рослин

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Гіпермаркет Знань - перший в світі!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гіпермаркет знань - перший в світі!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гіпермаркет знань

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
особливості будови тканин

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тканин рослин

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
обміну речовин

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
органічні речовини

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
будовою клітин

# data[].attributes.attachment_link.title
Тема 31. Особливості будови тканин рослин. - Гипермаркет знаний

# data[].attributes.attachment_link.description
Верхівкова меристема розташована на верхівці пагона (мал. 85) або кореня і забезпечує ріст цих органів у довжину. Бічна меристема міститься всередині багаторічних коренів або пагонів і охоплює їхню центральну частину у вигляді циліндра. Вона забезпечує ріст цих органів у товщину. Вставна меристема розташована в основі міжвузлів стебла деяких рослин (наприклад, у злаків).

# data[].attributes.headline
Тканини  рослин

# data[].attributes.subject
Тканини  рослин

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Як Правильно Зробити - FaqUkr.ru

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Праці, що описують тваринні і рослинні тканини, з'явилися ще в XVII столітті. Перші ботаніки-анатоми - Грю і Мальпігі - досліджували найважливіші з них, а також ввели такі поняття, як прозенхіма і паренхіма. В цілому вивченням структур займається біологія. Тканини мають відмінності у складі, завданнях, походженні. Далі розглянемо докладніше основні особливості цих структур. У статті буде представлена таблиця рослинних тканин. У ній можна побачити основні категорії структур, їх місце розташування і завдання.

Біологія: тканини. Класифікація

Схема поділу структур відповідно до фізіологічних завданнями була розроблена Габерландт і Швенденером на рубежі XIX-XX століть. Рослинні тканини представляють собою групи елементів, що мають однакове походження, однорідний склад і виконують одну задачу. Класифікація структур проводиться за різними критеріями. Наприклад, до рослинних тканин належать:

Якщо рослинні тканини складаються з клітин, що володіють більш-менш однаковою структурою та завданнями, то їх називають простими. Якщо елементи неоднакові, то всю систему іменують комплексної, або складною. Типи рослинної тканини тієї чи іншої категорії поділяються, у свою чергу, на групи. Наприклад, освітні структури включають в себе:

Верхівкові.

Бічні - вторинні (феллоген, камбій) і первинні (перицикл, прокамбій).

Ранові.

Вставні.

Типи рослинної тканини основного виду включають в себе запасаючу і асиміляційну паренхіму. Провідними структурами вважають флоему (луб) і ксилему (деревину).
Покривні (прикордонні) рослинні тканини:

Зовнішні: вторинні (перидерма), первинні (епідерма), третинні (рітідом, або кірка) - веламен, ризодерма.

Внутрішні: екзо- і ендодерма, обкладувальні клітини від провідних пучків листя.

Механічні структури (скелетні, опорні) розділені на склеренхіма (склереїди, волокна), Коленхіма. І останньою групою є видільні (секреторні) тканини рослинного організму.

Освітні структури: загальні відомості

Ці рослинні тканини (меристеми) являють собою групи постійно молодих, активно діляться клітин. Вони розташовані на ділянках зростання різних органів. Наприклад, вони можуть перебувати на верхівках стебел, кінчиках коренів і інших місцях. За рахунок присутності в цій тканині рослинної клітини відбувається безперервний ріст культури і формування постійних елементів і органів.

Особливості меристеми

Залежно від місця знаходження освітньої тканини рослинної клітини вона може бути апікальної (верхівкової), бічний (латеральної), Інтернейрони (інтеркалярний), рановий. Також структури ділять на вторинні і первинні. До останніх відносять верхівкові види рослинної тканини. Цими структурами визначається ріст культури в довжину. У вищих нізкоорганізованних рослин (папороті, хвощів) верхівкові меристеми відрізняються слабкою виразністю. Вони представлені тільки однією ініціальної, або початкової кліткою. У покритонасінних і голонасінних верхівкові меристеми виражені досить добре. Вони представлені багатьма початковими клітинами, які формують конуси наростання. Латеральні структури зазвичай є вторинними. Завдяки їм здійснюється розростання коренів, стебел (осьових органів в цілому) в товщину. Бічні види рослинної тканини - це феллоген і камбій. Завдяки діяльності першого відбувається формування в коренях і стеблах пробки. До цієї ж групи відносять тканину провітрювання - сочевички. Бічний меристемою, як камбій, формуються структурні елементи лубу і деревини. У несприятливі життєві періоди рослин відбувається уповільнення або повне припинення діяльності камбію. Вставні меристеми, як правило, є первинними. Вони зберігаються в якості окремих ділянок в областях активного зростання: у підстави междоузлий і черешків злакових листя, наприклад.

Покривні структури

Функції рослинних тканин цієї групи полягають у захисті культури від несприятливого впливу факторів середовища. Негативними впливами, зокрема, слід вважати зайве випаровування, сонячний перегрів, висушує вітер, механічні пошкодження, проникнення всередину бактерій і хвороботворних грибів. Існує первинна та вторинна покривна тканина. У першу категорію входять епіблема і шкірка (епідерма). Вторинними покривними тканинами вважають фелодерми, корковий камбій, пробку.

Особливості структур

Шкірочкою покриті всі органи у однорічних рослин, у багаторічних деревних культур в поточному вегетаційного періоду - зелені пагони, в цілому у насаджень - трав'янисті надземні частини. Останніми, зокрема, є листя, квіти, стебла.

Будова рослинних тканин: епідерма

До її складу, як правило, входить один шар зімкнутих структурних елементів. При цьому міжклітинний простір відсутня. Епідерма досить легко знімається і являє собою прозору тонку плівку. Це жива тканина, що включає в себе поступовий шар протопласта з ядром і лейкопласти, великої вакуолью. Остання займає практично всю клітину. Зовнішня стінка структурних елементів епідерми більш потовщена, а внутрішні і бічні - тонкі. Останні мають пори. Основним завданням епідерми є регуляція транспірації і газообміну. Здійснюється вона більшою мірою через продихи. Неорганічні сполуки і вода проникають крізь пори. У різних рослин клітини епідерми відрізняються розмірами і формою. Багато однодольні культури мають структурні елементи, витягнуті в довжину. Більшість дводольних насаджень володіють звивистими бічними стінками. Це підвищує щільність їх з'єднання один з одним. Будова епідермісу у верхній і нижній частині листа різному. Знизу більше продихів, ніж зверху. У водних рослин з листям, плаваючими на поверхні (латаття, кубушки), є свої особливості. У них продихи присутні тільки на верхній частині пластинки. А ось у рослин, повністю занурених у воду, дані формування відсутні.

Продихи

Це високоспеціалізовані формування в епідермі. Продихи складаються з 2-х замикаючих клітин і щілини - освіти між ними. Структурні елементи мають полулунную форму. Вони регулюють розмір щелевидная освіти. Воно, у свою чергу, може закриватися і відкриватися відповідно до тургорного тиском в замикаючих елементах в залежності від концентрації в атмосфері діоксиду вуглецю та інших факторів. Протягом дня устьічниє клітини беруть участь у фотосинтезі. У цей період тургорное тиск високий, і щелевидное освіту відкрито. Вночі ж воно, навпаки, закрито. Таке явище відзначається і в посушливий час, і при зів'яненні листя. Воно обумовлене здатністю устьиц запасати всередині вологу.

Основні структури

Паренхіма займає більшу частину простору між іншими постійними тканинами в стеблі, коренях та інших органах рослин. Основні структури переважно складаються з живих елементів, що мають різноманітні форми. Клітини можуть зустрічатися тонкостінні, але іноді виявляються і потовщені, одревесневшие, з простими порами, постінному цитоплазмою. З паренхіми складається м'якоть листя і плодів, серцевина кореневищ і стебел, їх кора. Існує кілька підгруп цієї тканини. Так, серед основних структур виділяють: воздухоносную, водоносну, запасаючу і асиміляційну. Функції рослинних тканин цієї категорії полягають у зберіганні поживних сполук.

Хлорофіллоноснимі паренхіма

Паренхіма - асиміляційна тканина - структура, в якій відбувається фотосинтез. Її елементи відрізняються тонкими стінками. У них присутня ядро і хлоропласти. Останні, як цитоплазма, розташовуються постінному. Знаходиться паренхіма під шкіркою безпосередньо. Переважно вона зосереджена в зелених молодих пагонах і листі.

Аеренхіма

Воздухоносной тканина являє собою структуру з досить розвиненими міжклітинниками в різних органах. Найбільше вона характерна для болотистих, водних та прибережно-водних культур, чиї корені знаходяться в бідному киснем мулі. Повітря доходить до нижніх органів за допомогою передавальних органів. Крім цього, повідомлення між міжклітинниками і атмосферою здійснюється за допомогою своєрідних пневматод. За рахунок Аеренхіма питома вага рослини знижується. Цим, по всій видимості, пояснюється здатність водних культур підтримувати вертикальне положення, а листя - знаходитися на поверхні.

Водоносна структура

Ця тканина зберігає вологу в стеблах і листках сукулентних рослин і культур в засоленої місцевості. До перших, наприклад, можна віднести кактуси, толстянки, агаву, алое та інші. До других - гребенщика, сарсазан, солянку та інші. Добре розвинена ця тканина у моху сфагнуму.

Запасаючі структури

У цих тканинах в певний момент розвитку культури починають відкладатися продукти обміну. Це, зокрема, жири, вуглеводи та інші. Клітини в запасающей тканини, як правило, тонкостінні. Структура широко представлена в стовщеннях коренів, цибулинах, бульбах, серцевині стебел, насіннєвих зародках, ендоспермі та інших областях.

Механічні покриви

Опорні тканини виступають як свого роду арматури або "стереома" (від грец. "Твердий", "міцний"). Основним завданням структур є забезпечення опору динамічним і статичним навантаженням. Відповідно до цього тканини мають певну будову. У наземних культур вони більше розвинені в осьовому ділянці втечі - стеблі. Клітини можуть розташовуватися по периферії, окремими областями або суцільним циліндром.

Коленхіма

Вона являє собою просту первинну опорну тканину з живим клітинним вмістом: цитоплазмою, ядром, іноді хлоропластами. Виділяють три категорії коленхіми: пухку, пластинчасту і кутикової. Така класифікація проводиться відповідно до характером потовщень клітин. Якщо воно по куточках, то структура уголковая, якщо паралельно поверхні у стебла і досить рівномірно, то це пластинчаста колленхіма. Сформована тканину з основної меристеми і розташовується під епідермою на відстані в один або кілька шарів від неї.

Склеренхіма

Ця механічна тканина вважається досить поширеною. Вона складається із структурних елементів з здеревілими і рівномірно потовщеними стінками і щілиноподібними порами в невеликій кількості. Клітини в склеренхіма в довжину витягнуті, для них характерна прозенхімних форма з загостреними кінцями.

Провідні структури

Ці тканини забезпечують транспортування поживних сполук. Здійснюється вона в двох напрямках. Транспіраціонний (висхідний) струм водних розчинів і солей йде по трахеїдів і судинах від коренів до листя по стеблу. Асиміляційного (спадний) рух відбувається від верхніх частин до підземних допомогою спеціальних ситовидних трубок флоеми. Провідну тканину можна в деякому роді порівняти з кровоносною системою людей, оскільки вона має радіальну і осьову мережі. Поживні речовини проникають в кожну клітину організму.

Видільні волокна

Секреторні тканини - спеціальні утворення, які мають здатність виділяти або ізолювати в собі капельножидкой середовище і продукти метаболізму. Останні іменуються секретами. Якщо вони виходять з рослини, то в цьому беруть участь тканини зовнішньої секреції, а якщо залишаються всередині - відповідно, беруть участь внутрішні структури. Формування рідких продуктів пов'язане з активністю мембран і комплексу Гольджі. Секрети цього типу призначені для захисту рослин від знищення тваринами, пошкоджень хвороботворними мікроорганізмами або комахами. Внутрісекреторние структури представлені у формі смоляних ходів, ідіобласти, ефіроолійних каналів, молочних судин, вмістищ для виділень, залізяк та іншого.

Таблиця рослинних тканин

# data[].attributes.attachment_link.title
Рослинні тканини. Типи рослинної тканини

# data[].attributes.attachment_link.description
Праці, що описують тваринні і рослинні тканини, з'явилися ще в XVII столітті. Перші ботаніки-анатоми - Грю і Мальпігі - досліджували найважливіші з них, а також ввели такі поняття, як прозенхіма і паренхіма. В цілому вивченням структур займається біологія. Тканини мають відмінності у складі, завданнях, походженні. Далі розглянемо докладніше основні особливості цих структур.