# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ha azzal jön haza a gyerek az iskolából, hogy az iskolatársai terrorizálták, megfélemlítették vagy erőszakoskodtak vele, akkor a szülő első, zsigeri reakciója, hogy megkeresi azt, aki bántotta a gyerekét és felpofozza. Nekem legalábbis ez lenne. Sőt, lehet, hogy cifrább visszavágási formák is eszembe jutnának. Ez a reagálás szinte gondolkodás nélkül jön, egyszerűen a bennem élő anyatigris maga alá nyom minden racionális gondolkodási folyamatot.

Aztán számolnék tízig, vennék pár mély levegőt, hogy az agyam ismét normálisan tudjon funkcionálni. Mert ha tudok gondolkozni, akkor azt is tudom, hogy az erőszak csak újabb és újabb erőszakot fog szülni, ezzel semmit nem oldok meg. Azt is tudom, hogy nem lehetek mindig ott a gyerekem mellett, hogy megvédjem, sokkal inkább

őt kell felvérteznem valamivel, hogy ha legközelebb ilyen helyzetbe kerül, a maga erejéből tudjon jó megoldást találni.

Igen ám, de hogyan?

Először is, sok-sok beszélgetéssel. Az ember az ismeretlentől fél, amit nem ismer, azt nem tudja kezelni sem. Ezért érdemes, sőt, létfontosságú, hogy megértessük a gyerekünkkel, mi történik egy ilyen bántalmazásos helyzetben.

Minden bullying-gel (erőszakoskodás, terrorizálás) foglalkozó szakember egyetért abban, hogy akkor, amikor valaki (akár csak szóban is) bántalmaz valakit, megbillen a hatalmi egyensúly.

Minden erőszakoskodó ember hatalmi fölényt akar szerezni a bántalmazott személy fölött. Azt akarja, hogy mérges légy. Hogy vesztesnek érezd magad. Hogy megfélemlítsen. Hogy azt érezhesse, a hatalmában tart.

Ha ezzel az egyszerű képlettel tisztában vagyunk, és ezt elmagyarázzuk a gyerekünknek, akkor már félúton vagyunk a siker felé. Most már "csak" azt kell megtanítani neki, mit tegyen, hogy ne kerüljön alárendelt hatalmi viszonyba.

Tehát, ha valaki erőszakosan beszól: "Utálom a szemüveges pofád, kisköcsög!", akkor nem szabad indulatosan, sértetten visszaszólni és belemenni a játszmába! Mert minél mérgesebb leszel, a másik annál nagyobb élvezetét leli a kialakult helyzetben, és annál nehezebb kihátrálni a szituációból.

Ha viszont érzelmileg stabil maradsz, és nem veszed föl a kesztyűt, kihúzod az erőszakoskodó ember lába alóla talajt.

Mit válaszolj a fenti beszólásra? Egyszerűen ennyit: "Értem, rendben." A másik nyilván nem fogja annyiban hagyni a dolgot, bepróbálkozik még egy párszor, de ha mindig falakba ütközik ( "Oké, hallom, mit mondasz." vagy épp "Ez nem az én dolgom.") egy idő után feladja, és másol keres magának szórakozást.

Ha nem adsz esélyt rá, hogy a másik feléd kerekedjen, ha nem mész bele a kilátástalan hatalmi játékba, ha nem személyes támadásnak veszed a beszólásait, akkor nyert ügyed van.

Csak gondolj a nyuszikás viccre, amiben a nyuszit hol azért verik meg, mert van rajta sapka, hol meg azért, mert nincs. Teljesen mindegy, milyen bántó mondattal kezdi a terrorizáló fél a játszmát, csak az a célja vele, hogy föléd kerekedjen. Erre gondolj, ha érzékeny pontodra tapintanak (pl. a szemüvegességedre). Nem a szemüveged érdekli a másikat csak az ő hatalmi pozíciója! Legyél olyan nyugodt, mint Bud Spencer a filmjeiben, amikor a rossz fiúk fel akarják piszkálni: nyugodt, mint egy kőszikla.

Ezt mind el lehet mondani a gyereknek, hogy tisztában legyen vele, mi zajlik ilyenkor "színfalak mögött". Aztán pedig érdemes sokat-sokat beszélgetni vele, meghallgatni és tiszteletben tartani a véleményét, nem elbagatellizálni az érzéseit vagy épp félelmeit. Ha azt látja, komolyan vesszük őt és megértjük, akkor sokkal nagyobb valószínűséggel fogja a tanácsunkat is elfogadni.

Van egy zseniális előadás az interneten Brooks Gibbs előadásában, ezt nagyon ajánlom megnézni. A legjobb az lenne, ha közösen tudnátok megnézni a gyerekeitekkel, bár az előadás angolul van. Konkrét példákat láthattok benne, hogyan lehet lefegyverezni egy ilyen erőszakoskodó alakot.

Szeretném még kihangsúlyozni, hogy a fent leírt megoldási javaslat nem vonatkozik a fizikai, vagy akár a szexuális erőszak estére. Főleg manapság, amikor a #metoo kampány kapcsán egyre nagyobb hangsúly van a szexuális erőszakon, fontos ezt kiemelni. Egyébként azt gondolom, ebben az esetben (mármint a szexuális zaklatás estében) is nagy a szülők felelőssége és szerepe, de ez egy másik cikk témája lesz. Hamarosan azt is olvashatjátok!

# data[].attributes.attachment_link.title
Hogyan vértezd fel a gyerekedet a bullying (erőszakoskodás, megfélemlítés) ellen? ~ Csupa Szív Magazin

# data[].attributes.attachment_link.description
Ha azzal jön haza a gyerek az iskolából, hogy az iskolatársai terrorizálták, megfélemlítették vagy erőszakoskodtak vele, akkor a szülő első, zsigeri reakciója, hogy megkeresi azt, aki bántotta a gyerekét és felpofozza. Nekem legalábbis ez lenne. Sőt, lehet, hogy cifrább visszavágási formák is eszembe jutnának. Ez a reagálás szinte gondolkodás nélkül jön, egyszerűen a bennem élő ...

# data[].attributes.attachment_link.description
Ballagásra ajánlom búcsúzóknak és búcsúztatóknak Fésűs Éva: Csak ennyi Amit ma megtehetsz, kevés, mégse halaszd el holnapig; részekből teljesül az egész, nagy szívvel tedd meg a kicsit. Amit ma eltehetsz se sok, - nincsenek garasos csodák, - de valaki örülni fog...

# data[].attributes.attachment_link.title
DR. ZACHER GÁBOR ELŐADÁSA A CEGLÉDI KOSSUTH LAJOS GIMNÁZIUMBAN 1. RÉSZ

# data[].attributes.attachment_link.description
Droghelyzet és példaképek címmel előadást tartott a CEGLÉDI KOSSUTH LAJOS GIMNÁZIUMBAN dr. Zacher Gábor toxikológus. Senki nem tud úgy hatni egy korosztályra, mint annak tagjai. Ráadásul az általános iskolások életében hamarosan nagy változás jön. Átlépnek egy új intézménybe, egy új korosztályba. Hogy milyenné válik egy gyermek, nagyon nagy részben a diáktársaktól is függ.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Janka története - az édesanyja szavaival „Az eseményeket utólag raktuk össze. Amikor mindez zajlott, mi azt hittük, minden rendben van Jankával. Jól tanult, edzésre járt, élte a 12 évesek átlagos életét. Lehet, hogy szigorúan fogtuk, de minket is így neveltek. Abban az időben sokat dolgoztunk mindketten a férjemmel. Lehet, hogy ezért nem vettünk észre semmit abból, ami zajlott... Az egész tavaly történt, karácsony előtt, amikor a lányom elkezdte az Instagramot használni. Tudtuk, hogy fent van, de nem gondoltuk, hogy bármi baja lehet abból, ha időnként feltesz egy képet, amit ő csinált. Még büszke is volt rá az apja, hogy milyen ügyes fotós a gyerek (nálunk a családban többen is fotóznak). Aztán egyik nap bekövette őt egy harmincas pasi. Elkezdte a képeit, fotóit bejelölni, kedvelni. Később ráírt. A lányomnak nincs Facebook-profilja, de használja a Messengert. Ott küldött neki egy üzenetet a férfi, hogy milyen jól fotóz, milyen szép a szeme, milyen intelligensek a szövegei, milyen nagylány, meg ilyeneket. A lányom persze nagyon büszke volt magára, hogy egy felnőtt így megdicséri. Folyamatos kapcsolatban álltak. A férfi kábé egy hét után azt állította, hogy a lányom az egyik legjobb barátja, vele tud a legjobban beszélgetni, és úgy megbízik benne, hogy akár titkokat is elárulna neki. Janka persze elhitt mindent. Onnantól kezdve már nemcsak arról cseteltek, hogy mi volt a suliban, hanem hogy ki mit szeret, mitől fél, kivel veszett össze. A férfi ekkor írta először, hogy szeretné jobban megismerni Jankát. Lefotózta magát, ahogy félmeztelenül ül a gép előtt, és elküldte a lányomnak. Azt írta neki, hogy a felnőttek ezt így csinálják, és így ismerik meg jobban egymást. Kérte, hogy a lányom is küldjön magáról egy képet. Ezt ő meg is tette. Először egy sima szelfit. De a férfi addig erősködött, hogy ez nem elég jó, és hogy azt érzi, Janka nem bízik meg benne, amíg végül egyik este küldött a lányom egy olyan fotót, ahol csak pizsamanadrág van rajta és úgy pózol mint egy színésznő. A férfi nagyon megdicsérte, amikor meglátta a képet, hogy milyen nagylány, milyen szép a bőre, milyen okos, és hogy most már elhiszi, hogy tényleg felnőtt. Majd küldött magáról egy teljesen meztelen képet, és kérte a gyerekemet, hogy ő is tegyen így. Janka erre - azt hiszem - már megijedt. Nem gondolta, hogy ez lehetséges. Ezt abból gondolom, hogy megtagadta a kérést, mire a férfi először azt írta neki, hogy csalódott benne, mert ezek szerint mégsem nagylány már, hanem még csak kis pisis. Aztán amikor Janka továbbra sem küldött képet, azt mondta, hogy ha nem teszi ezt meg, akkor kiteszi a webre a korábban átküldött képet, hogy mindenki lássa, milyen rossz lány is ő valójában. Janka teljesen kikészült, de továbbra sem akart képet küldeni. Ekkor már mi is láttuk rajta, hogy valami nem stimmel, de azt hittük, hogy a suliban van valami. Kapott két egyest is egymás után. Gondoltuk, hogy az bántja. Pedig ekkor már a férfi folyamatosan zaklatta. Azt is megcsinálta, hogy átküldte a lányomnak, hogy ki mindenkivel áll kapcsolatban a neten Janka barátai közül - és azt állította, hogy mindegyiküknek el fogja küldeni Janka félmeztelen fotóját. A lányom ezek után lebetegedett. Nem ment iskolába, otthon maradt egy hétig, és ki sem kelt az ágyból. Korábban folyton ott volt a kezében a telefon, de azt vettük észre, hogy szinte soha nem netezik. Ekkor gondoltam először, hogy valami komoly baj van. Hogy titkol valamit, és hogy a neten bánthatták. Leültem vele beszélni. Először nem mondott semmit, aztán amikor mondtam neki, hogy bármi is történt, én mindig szeretni fogom, akkor végül sírva elmesélte az egészet. Most ott tartunk, hogy szeretnénk feljelentést tenni, de a lányom hallani sem akar az egészről. Janka apja írt a pasinak Messengeren, és nagyon keményen elküldte. Megfenyegette, hogy ráküldi a rendőrséget. Azóta a férfiról nem tudunk semmit. Letörölte magát minden oldalról. De én félek, hogy újra meg fog jelenni..."
A cikk a hirdetés után folytatódik!
A szakember véleménye
Szexting. Ez a szó azt jelenti, hogy meztelen, szexuális tartalmú fotót vagy üzenetet küld valaki. Egyes nőknek szóló magazinok szerint ez akár fel is dobhatja a párkapcsolatot. De ha gyerekről van szó, akkor más jut az eszünkbe. Valami olyasmi, ami Janka esetében is megtörtént: zsarolás, kiszolgáltatottság, szexuális zaklatás.

Egy amerikai kutatás szerint a szextingelő tinédzser lányok 40 százaléka viccből, 34 százaléka csábítási céllal küld magáról kihívó fotót, míg 12 százalékuk azért, mert valaki erre kényszeríti őket. A jelenség Magyarországon is létezik.

Fiúkat és lányokat is érint, és sok esetben nemcsak azzal nincsenek tisztában a szülők, hogyan előzhetnék meg ezeket az ügyeket, hanem azzal sem, hogy mit tehetnek, ha kiderül, hogy a gyerekük érintett.

A biztonságos internethasználatra való felkészítés, a szülő és a gyerek közötti bizalmi kapcsolat és kommunikáció alapvető fontosságú, ha a megelőzésről van szó. Minden internethasználó gyereknek tisztában kell lennie azzal, hogy milyen kockázatai vannak annak, ha egy fotót feltölt a netre. És azzal is, hogy ha egy felvétellel valaki visszaél, akkor mit tehetnek. Az ilyenfajta felkészítés a digitális szülőség része.

A XXI. században tulajdonképpen minden szülőnek az a felelőssége, hogy a gyerekét biztonságban tudja az interneten (is). Ennek pedig elsődleges eszköze a felkészítés és a tudásátadás (jó esetben az iskolában is), nem pedig a kontroll, a tiltás.

Attól függően, hogy milyen tartalmúak az üzenetek, és milyen gyakran jöttek-mentek, könnyen felmerülhet bűncselekmény elkövetése is. (Zaklatás, becsületsértés, kényszerítés, tiltott pornográf felvétellel való visszaélés.) Ezt egy-egy ügyben egyedileg lehet eldönteni. Janka esetében például önmagában azzal, hogy a férfi rábeszélte a lányt, és megszerezte a fotóját, elkövette a gyermekpornográfia bűncselekményét.

De miközben fontos, hogy egy ilyen jellegű online zaklatás, visszaélés ne maradjon következmények nélkül, arra is oda kell figyelni, hogy az áldozat megfelelő védelmet, támogatást kapjon.

Mivel minden gyerek más (és máshogyan is reagál egy olyan veszélyes helyzetre, mint a szexting vagy az online zsarolás), ezért nehéz általános tanácsokat adni.
Van azonban néhány szempont, amit érdemes szem előtt tartani:
1. Figyelj oda, ha hirtelen megváltozik a gyereked viselkedése!

2. Rendszeresen beszélgessetek arról, mi történik vele az online térben! Ne faggasd, de fontos, hogy ne csak akkor legyen ez téma, ha valami gond van. Ha a mindennapi beszélgetések része az internet, sokkal könnyebben jelzi a gyerek, ha segítségre van szüksége.

3. Biztosítsd arról, hogy bármi is történt, te mellette állsz!

4. Ne a tiltás legyen az egyetlen dolog, ami az internettel kapcsolatban összeköt titeket a gyerekkel! Mutasd meg neki a telefonodon, ha valami vicces videót láttál, vagy kérdezd meg, hogy olvasott-e egy hírt, esetleg kérj segítséget, ha nem tudsz valamit beállítani a neten. Ezek mind segítenek abban, hogy tabuk és nehézség nélkül kommunikáljatok arról, ami az online térben történik.

5. A gyereked tudja, és ismerje a biztonságos internethasználat szabályait (adatvédelem, biztonságos oldalak, stb.). Ha nincs ilyen oktatás az iskolában, akkor tölts le ingyenes tájékoztató füzeteket, foglalkoztató könyveket, és beszéljétek át együtt.

dr. Gyurkó Szilvia

Ha úgy érzed, hogy neked, vagy gyermekednek segítségre van szüksége, ne habozz, jelezz! Például a Hintalovon Alapítvány Yelon-programjánál, ahol anonim csetszobát és mobiltelefonos alkalmazást is találsz.

# data[].attributes.attachment_link.title
„Elcsábították a lányom az interneten" - Igaz történet, és a szakember véleménye

# data[].attributes.attachment_link.description
Tízből négy „szextingelő" tizenéves lány viccből, három csábítási céllal, egy pedig kényszerből küld kihívó fotót magáról cseten vagy telefonon. Ezt ugyan egy amerikai kutatás állítja, de a jelenség nem csak lányokra, és nem csak az amerikai tinikre jellemző. Történetünk főszereplője egy 12 éves magyar iskolás, akinek ebben a szövegben a Janka nevet adtuk (igazából máshogy hívják).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Szódabikarbóna, búzakeményítő és víz felhasználásával egyedi karácsonyfadíszeket készíthetünk. Ha foszforeszkáló pigmentport vagy homokot keverünk a masszába, a díszek sötétben világítanak, ha néhány csepp illóolajat is keverünk hozzá, illatos díszeket kapunk. A még puha masszát pecséttel, csipkével vagy növényekkel mintázhatjuk.

Szükséges anyagok kb. 45 kisebb-közepes díszhez

2 decis poharat használtunk mérőedényként

1 pohár szódabikarbóna

1/2 pohár étkezési keményítő (búzakeményítővel készítettük)

3/4 pohár víz

Sötétben világító díszekhez

Unikrom Glow foszforeszkáló homok (15 g kiszerelés, neonzöld) a massza háromnegyed részéhez kb. 1-2 mokkáskanálnyi, vagy

Unikrom foszforeszkáló pigment (15 g kiszerelés, vízkék) a massza háromnegyed részéhez kb. 1-2 mokkáskanálnyi (kreatív hobby boltokban szerezhető be)

Illatos díszekhez

Pár csepp 100%-os tisztaságú illóolaj

Mintázáshoz
Szeretettel feliratú sütipecsét >>
Elkészítés

A kimért szódabikarbónát és a keményítőt öntsük közepes lábasba, adjuk hozzá a vizet és alaposan keverjük össze. A tejszín sűrűségű folyadékot folytonos kevergetés mellett kezdjük el közepes lángon melegíteni. Ahogy melegszik, pöfögő hangokat kiadva sűrűsödni kezd. Vigyázzunk, nehogy leégjen! Addig kevergessük, amíg gyurma keménységű rugalmas anyagot nem kapunk. A masszát borítsuk munkafelületre, s ha már kicsit kihűlt, gyúrjuk össze.

Könnyű vele dolgozni - akár a sógyurmával vagy a bolti gyurmával.

Lapítsuk ki kb. 3-4 milliméter vékony lappá (több részletben dolgozzunk), ha a nyújtófára ragadna a massza, törölgessük le, hogy áthengerelve sima felületű maradjon.

Bármilyen sütikiszúrót használhatunk - a legjobbak azok, melyeket mézeskalácshoz is használnánk.

A kiszúrt massza néha leragad a munkafelületre, ezért érdemes kisebb adagokban dolgozni (a deformálódott díszeket gyúrjuk össze újra, és kezdjük elölről). A kiszúrt díszek felszedéséhez használjunk spatulát (mivel a massza viszonylag puha, ha a kezünkkel próbáljuk felszedni, a dísz deformálódhat).

Hurkapálcikával vagy szívószállal lyukasszunk ki minden díszt.

A kiszúrt formákat helyezzük sütőlapra, tepsibe, és levegőn hagyjuk megszáradni - 10-12 óra alatt megkeményednek, de nem száradnak ki teljesen. A teljes száradási idő 3-4 napot is igénybe vehet. Amíg puhák, ne nyúljuk hozzájuk, mivel könnyen törhetnek, repedezhetnek. Száradás után a széleket csiszoljuk le finom csiszolópapírral (körömreszelő is megfelelő hozzá).

Tippek

Nyomhatunk bele mintát - jól mutat rajta például a csipkenyomat vagy a párfányfenyő levelének mintázata. (Tapasztalatunk szerint kiszúrás előtt érdemes a mintát a masszába nyomni, különben a minta deformálódhat.)

A kiszúrt díszek felületét - száradás előtt - csillámporral is megszórhatjuk.

Dekorcukorral is díszíthetjük száradás előtt (apró gyöngyök, az arany színű különösen szép).

A megszáradt díszeket, festhetjük, színezhetjük temperával, akrilfestékkel.

Pár csepp illóolajat is cseppenthetünk a masszába - mi 2-3 csepp szegfűszeg illóolajat használtunk.

Megéri vele bíbelődni?

40-50 db kisebb dísz kihozható kb. 170 forintból. Ha nagyobb kiszerelésű szódabikarbónából készítjük, kb. 120 forint költséggel számolhatunk. A felhasznált keményítő pedig nem kerül többe 50 forintnál.

Olvasónk díszei

# data[].attributes.attachment_link.title
Hófehér, csillám karácsonyfadíszek szódabikarbónából. Sötétben világítanak, illatosak | Szépítők Magazin

# data[].attributes.attachment_link.description
Szódabikarbóna, búzakeményítő és víz felhasználásával egyedi karácsonyfadíszeket készíthetünk. Ha foszforeszkáló pigmentport vagy homokot keverünk a masszába, a díszek sötétben világítanak, ha néhány csepp illóolajat is keverünk hozzá, illatos díszeket kapunk. A még puha masszát pecséttel, csipkével vagy növényekkel mintázhatjuk. Szükséges anyagok kb.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vasárnap szentté avatják a 20. század egyik legnagyszerűbb személyét, Agnes Gonxha Bojaxhiut, azaz Teréz anyát. A tizenkét legkedvesebb gondolatával készülünk a nagy eseményre.
Ismerd meg az angyali apáca lélekemelő történetét!

Kalkuttai Boldog Teréz, közismert nevén Teréz anya igazi kincse volt a világnak. A Szeretet Misszionáriusai szerzetesrend megalapítójaként az indiai Kalkutta városának szegényei között végezte emberpróbáló munkáját, nap mint nap szembesülve a nyomorral, a betegségekkel és a kitaszítottsággal. A Nobel-békedíjas apácáról szentté avatása után, összegyűjtöttünk néhány érdekességet, és ritkán látott fotókon mutatjuk meg, milyen elbűvölően szép lány volt Agnes Gonxha Bojaxhiu!
A Szeretet Misszionáriusai

Lélegzetelállítóan szép nő volt fiatalon

Teréz anya Agnes Gonxha Bojaxhiu néven született a mai macedón főváros, Szkopje területén. A mohamedán többség ellenére katolikus vallású családban élt, anyja egyházközösségükben tevékeny szerepet töltött be, gyermekeit is ebben a szellemben nevelte. Apja korai elvesztését mély hite segített elviselni.

18 éves korában döntött úgy, hogy Indiában teljesít szolgálatot missziós nővérként, az ottani nyomort látva ébredt rá küldetésére. Megalapította szerzetesrendjét Szeretet Misszionáriusai néven, amely segíti "az éhes, ruhátlan, hajléktalan, béna, vak, leprás embereket, az olyanokat, akik nemkívánatosak, szeretetlenek, kitaszítottak a társadalomból, és mindenki elkerüli őket".

A rend elsőként egy elhagyott hindu templomot alakított át a szegények menedékévé, majd világszerte sorra nyíltak meg az otthonok a magatehetetlen és beteg emberek számára. Teréz anya számos elismerést kapott, az ezzel járó anyagi juttatást pedig a szegényeknek ajánlotta fel. 1997-ben halt meg, öt évvel később II. János Pál pápa boldoggá avatta, Ferenc pápa pedig idén szeptember 4-én avatja szentté. A helyszín a Szent Péter tér lesz és az irgalmasságnak szentelt szentév egyik tömegeseményének ígérkezik, amelyre a legtöbb zarándok érkezhet az egész világból.

Teréz anya maga volt a jóság, az önzetlenség és a legtisztább szeretet megtestesítője. Amikor megkérdezték Teréz anyát Nobel-békedíja átvételekor, hogy miben látja a béke zálogát, ennyit válaszolt: "Mindenki menjen haza, és szeresse a családját."

A "sötétség szentje", így is emlegetik a felkavaróan kegyetlen 20. század egyik legtisztább, legtöbb szeretetét hozó és adó jellemét, Teréz anyát.

Meríts erőt belőle, hagyd, hogy gondolatai rád is hatással legyenek!

1. A szerelem olyan gyümölcs, aminek mindig szezonja van, és mindenki számára megszerezhető.

2. Az embereknek szükségük van segítségedre, de ha segítesz, támadás érhet, mégis segíts! A legjobbat add a világnak, amid csak van, s ha verést kapsz cserébe, mégis a legjobbat add a világnak, amid csak van!

3. Soha ne engedd, hogy valaki ne legyen boldogabb a veled való találkozás után, mint előtte.

4. Nagy dolgokat tenni nem tudunk, csak kicsiket, nagy szeretettel.

5. A béke egy mosollyal kezdődik.

Teréz anya és II. János Pál pápa 1986-ban Kalkuttában.

6. A kedves szavak rövidek és könnyen kiejthetőek, de a visszhangjuk valóban végtelen.

7. Mai világunk legnagyobb betegsége nem a lepra vagy a tuberkulózis, hanem sokkal inkább az az érzés, hogy senkinek sem kellünk, senki sem törődik velünk, és hogy mindenki által elhagyatottak vagyunk.

8. A testi betegségekre ott vannak a gyógyszerek, de a magányt, kétségbeesést és reménytelenséget egyedül a szeretet képes meggyógyítani. Sokan vannak a világban, akik egy darabka kenyérre éheznek, de még többen olyanok, akik csak egy kis szeretetre.

9. Mindannyiunknak egy élete van! Miért nehezítjük meg egymásnak?

10. Úgy érezzük, hogy amit teszünk, csak egy csepp a tengerben. Anélkül a csepp nélkül azonban sekélyebb volna a tenger.
Az élet egyetlen - ezért vedd komolyan!
Az élet szép - csodáld meg!
Az élet boldogság - ízleld!
Az élet álom - tedd valósággá!
Az élet kihívás - fogadd el!
Az élet kötelesség - teljesítsd!
Az élet játék - játszd!
Az élet vagyon - használd fel!
Az élet szeretet - add át magad!
Az élet titok - fejtsd meg!
Az élet ígéret - teljesítsd!
Az élet szomorúság - győzd le!
Az élet dal - énekeld!
Az élet küzdelem - harcold meg!
Az élet kaland - vállald!
Az élet jutalom - érdemeld ki!
Az élet élet - éljed!
11. Mosolyogjatok egymásra, a férjetekre, a feleségetekre, gyermekeitekre, válogatás nélkül minden embertársatokra - s ez segít majd, hogy kibontakoztassátok egymás iránti szereteteteket.

12. Teréz anya: Az élet himnusza

# data[].attributes.attachment_link.description
Vasárnap szentté avatják a 20. század egyik legnagyszerűbb személyét, Agnes Gonxha Bojaxhiut, azaz Teréz anyát. A tizenkét legkedvesebb gondolatával készülünk a nagy eseményre. Ismerd meg az angyali apáca lélekemelő történetét! Kalkuttai Boldog Teréz, közismert nevén Teréz anya igazi kincse volt a világnak.

# data[].attributes.body
Tóth Lászlóné

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Katalin blogot ír, amiben tanárokat inspirál, kipróbált, újító megoldásokat mutat be, több online pedagóguscsoportban aktívan kommunikál, folyamatosan segíti információkkal a kollégáit, mindeközben ő is tanul. A "Fordított osztályterem" kurzus elvégzése után most az otthoni tanulásra is építő, a pedagógusszerepet a hagyományostól másként megfogalmazó tanári tevékenységbe kezd. Bemutatjuk módszereit, attitűdjét, követjük felkészülését.. Hogyan lehet felkészülni a XXI. századi tanórákra?
-Számomra a tudatosság nem csak azt jelenti, hogy tudom, hogy mit akarok megtanítani, és hogyan szeretném megtanítani, hanem, hogy tudom, milyen képességeket szeretnék fejleszteni, és ehhez választom a feladatokat, az eszközöket, a módszereket. Egységben kell látnom a tananyagot, hogy tudjam melyik résszel mit alapozok meg, és később pedig, hogy mire építhetek.Meg kell ismernem a tanulókat, hogy tudjam kinek milyen hiányossága van, miben van szüksége fejlesztésre.

Tanárként folyamatosan képeznem kell magamat, hogy mindig a legfrissebb ismeretekkel felvértezve taníthassak. A természettudományos tárgyakban fontos, hogy ejtsünk szót a legújabb felfedezésekről, amelyek a tankönyvekbe csak később kerülnek majd be. Ehhez mindig a diákok előtt kell járnunk az ismeretszerzésben.

Hogyan változott a tanári szerepkör mióta tanít?

A tanári szerep sokat változott az elmúlt 35 évben, mint ahogyan a társadalom és a technika is. A tudás átadástól a tanulásszervezésig eljutni hosszú folyamat volt. Sikerek és kudarcok vittek mindig előre, hogy keressek újabb módszereket, amelyekkel jobb eredményeket érhetnék el munkám során. Az informatikai eszközök és alkalmazások fejlődése támogatást nyújt a korszerű oktatáshoz. Azonban az IKT eszközök folyamatos változása miatt elengedhetetlen az állandó képzés, az online jelenlét.

Hogy változott a tanulók és tanár viszonya, hogyan lehet ezt jól kezelni?

Nem érzem, hogy sokat változott. Mindig igyekeztem pozitív légkört kialakítani az órákon és a szabadidőben is. A közösen végzett tevékenységek - történjen az órán, vagy a szabadidőben - összekovácsolják a közösséget, a diákokat és a tanárokat.

Úgy gondolom, ha érzik, hogy fontosak számomra, és számíthatnak rám, akkor ők is megtesznek mindent. Egy hátrányos helyzetű kis faluban a diákok számára az egyetlen kitörési pont a tanulás. Szeretném elérni, hogy higgyenek magukban, hogy tudják, ha tesznek érte, akkor képesek lehetnek céljaik megvalósítására.
Kedvenc idézetem: „Akár elhiszed, hogy képes vagy rá, akár nem, Igazad lesz!"
Milyen koncepció alapján építi fel a tanítási órákat?

A tanítási órákat igyekszem úgy felépíteni, hogy az új anyagmegismerése mellett legyen elég idő a gyakorlásra és a képesség fejlesztésre is, mert vannak diákok, akiknek otthon nem tudnak segíteni a tanulásban.

Fontos, hogy mindenkit bevonjak a tevékenységekbe. Gyakran dolgozunk tanuló párokban és csoportokban.

Fontos része az órának értékelés. A pozitív visszajelzések motiváltabbá teszik a tanulókat.

Mennyit készül és hogyan használja az IKT-eszközöket az órán?

Napi rendszerességgel készülök az óráimra, többet, mint pályám során bármikor. Minden óráimat interaktív táblán tartom, ezért feldolgozom a tananyagot SmartNotebook programban. Igyekszem látványossá, interaktívabbá tenni tanítványaim számára, hogy szívesebben vegyenek részt az órán és többet tanuljanak. A tanulók munkáját nyomon követem az online felületeken. Megoldották-e a gyakorló feladatokat a learningapps.org oldalon, kitöltötték-e a tesztet az Edu20 virtuális osztályteremben, esetleg küldtek-e prezentációt emailben, és értékelem őket a ban.

Tavasszal végeztem el az Oktatási Hivatal által meghirdetett Fordított Osztályterem kurzust, amelynek lényege, hogy az új anyaggal otthon találkoznak először a tanulók és az órán a gyakorlásé, a problémák megbeszéléséé a főszerep. A tananyag egy-egy kis szeletének magyarázatát videó formájában kapják meg, ezt lehetőségük van többször megnézni, ha elakadnának a gyakorló feladatok megoldása közben. Az iskolában pedig a problémákat tudjuk megbeszélni és többet gyakorolni. Szeptembertől szeretném diákjaimmal ezt is kipróbáln i. Tudom, nem lesz problémamentes az otthoni eszközök, vagy internet hiánya miatt, de az iskolában és a Művelődési házban is van lehetőség a számítógépek használatára.

Hogyan tudod fenntartani a munkahely és szabadidő egyensúlyát?

Nem tudom fenntartani az egyensúlyt, a szabadidőmben is sokat foglalkozom a „tananyagfejlesztéssel". Azért igyekszem megosztani másokkal ezeket az anyagokat, mert tudom, hogy nem mindenki fordíthat ennyi időt erre, még ha szeretne, akkor sem. Ahhoz viszont túl sok munka van benne, hogy csak én használjam őket.

Böngészéseim során látom, hogy sok pedagógus működtet saját weboldalt, melyen keresztül szervezi tanítványai tanulási tevékenységét. Sokat tanultam ezekből, nagyon megtetszett, ezért kezdtem én is egy weboldal készítésébe és a közösségi oldalakon is bekapcsolódtam a pedagóguscsoportok munkájába. Kikapcsolódásra gyakorlatilag a nyári,az őszi, téli szünetekben van időm a tőlem távol élő gyerekeim és unokáim körében. (Katalin blogja, közösségi média -tevékenysége ld. cikkünk végén!)

A véleménye szerint mire érdemes helyezni a hangsúlyt a napi tanítás során, hogy eredményes legyen a pedagógus, eredményes legyen a gyerek is, mind rövid, mind hosszútávon?

A képességek fejlesztésére,

a tanulás iránti felelősség kialakítására,

az önálló tudásszerzés képességére.

Ma már nem igaz, hogy amit az iskolában megtanulnak, az elég lesz egész életükre. Folyamatos tanulásra van szükség. Napjainkban lehetőség van online felületeken keresztüli tanulásra is, de ehhez jól kell tudni kezelni a számítógépet. Ezt meg kell tanulni az iskolában, mert otthon nincs mindenkinek számítógépe, sem hozzáértő segítség. Fontos, hogy kialakuljon a gyerekekben a tudás iránti belső igény, amely majd előre viszi őket. Motiválatlanul ez nem megy. Én is folyamatosan tanulok, ezzel mutatva példát diákjaimnak.

Fontosnak tartom a szakmai tudást, ezért szakmai elkötelezettségem jegyében az elmúlt években továbbképzéseken vettem részt. Ezek közül szeretném kiemelni az (mára megszűnt, ill. az OH-ba integrált, a szerk.) Educatio Kht. szervezésében az Intel Teach Essential képzést. Ezen a továbbképzésen elsősorban a kooperatív módszereket sajátítottuk el. A technikákat sikeresen lehet alkalmazni iskolánkban felső tagozaton is, amennyiben már alsó tagozatban megismerik és alkalmazzák a pedagógusok illetve a tanulók. Szakmai fejlődésem érdekében önállóan elsajátítottam a digitális tábla használatát, és tudásom próbatételeként pályázati anyagot nyújtottam be az "SMART - Kreatív Interaktivitás-2012" tananyagkészítő pályázatra. Egyik pályamunkámat az Educatio 2012 kiállításom mutathattam be a látogatóknak. Ennek eredményeképpen több munkám is felkerült a Tananyagpiac weboldalra. Bővítettem internet-használati alapismereteimet és részt vettem egy eTwinning képzésen az Educatio Kht. képzésén, ahol több, az oktatásban hatékonyan használható felülettel ismerkedtem meg.

Az itt szerzett tudásomat ismét egy pályázat benyújtásával tettem próbára és ezzel sikerült bejutnom az IKT Műhely 2014-es csapatába. Ennek keretében minden résztvevő egy-egy projekt kidolgozásában és megvalósításában tevékenykedett. Ennek teljes dokumentációja felkerült az IKT Műhely 2014 weboldalra és könyv formátumban is megjelent. Az én projektem a Sulinetwork 2014-es konferencián a „Legéletközelibb projekt" díjat kapta.

Egy pályázat eredményeként tagja lettem a Microsoft Innovative Educator Expert- ek magyar csapatának, melynek keretében három éves programban vehetek részt és fejleszthetem tovább tudásomat az oktatás terén.

Részt veszek a Tankocka-kör munkájában és egy interaktív oktatási segédanyagok létrehozására készített webes felületen készítek gyakorló feladatokat.

Tóth Lászlóné

Matematika-fizika, kémia, számítástechnika szakos tanár vagyok és a Tanári mesterség IKT alapjai szakvizsgát szereztem meg. 1981-ben Krasznokvajdán kezdtem pedagógusi munkámat.

1986 óta Borsod-Abaúj-Zemplén megyében, az Erdőbényei Szent István Általános Iskola tanára vagyok, 2008-tól a Bodrogkeresztúri Eötvös József Általános Iskola és az Erdőbényei tagiskola között ingázva tanítok.

Egész pályámat a megújulás igénye, a matematika, fizika, kémia, informatika tárgyak ismereteinek állandó frissen tartása, a pedagógiai módszertani kultúra fejlesztése jellemzi.

Szeretném utóbbi években szerzett ismereteimet átadni pedagógustársaimnak IKT szaktanácsadóként. Addig is a „ Morzsák" blogoldalamon és a Facebook IKT-val támogatott oktatás csoport, adminisztrátoraként és a Matematika tanítás felső tagozatban csoport társadminisztrátoraként segítem érdeklődő pedagógus társaim munkáját.

Képek forrása: Tóth Lászlóné és Educatio Kht.
Kapcsolódó cikk: Hogyan tervezhető egy óra gyorsan, szakszerűen, elvárásoknak megfelelően? A CLASSBOOK -programmal!
Kipróbáltam a Classbook óratervezőt-pdf (1) (letölthető képes használatot segítő bemutató, Tóth Lászlónétől.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fordított osztályteremben indul a tanév - interjú egy borsodi faluban tanító pedagógussal - Modern Iskola

# data[].attributes.attachment_link.description
Katalin blogot ír, amiben tanárokat inspirál, kipróbált, újító megoldásokat mutat be, több online pedagóguscsoportban aktívan kommunikál, folyamatosan segíti információkkal a kollégáit, mindeközben ő is tanul. A "Fordított osztályterem" kurzus elvégzése után most az otthoni tanulásra is építő, a pedagógusszerepet a hagyományostól másként megfogalmazó tanári tevékenységbe kezd. Bemutatjuk módszereit, attitűdjét, követjük felkészülését..

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
E cikk aktualitását az is adja, hogy idén júliustól a Mentor FM személyiségfejlesztő alkalmazást már asztali gépeken is elérhető az ún. webplayer nevű szolgáltatással, mely lehetővé teszi az asztali számítógépet és notebookot használók számára az összes adás meghallgatását.
Ingyenes személyiségfejlesztés azonnal hasznosítható tudásbázissal: MentorFM
A különleges tudásmegosztó alkalmazásban 12 csatornán kétszáz körüli előadás, hanganyagként feldolgozott újságcikk, kutatási eredmény, interjú érhető el. A csatornák címe magáért beszél: 'Ön -és emberismeret, produktivitás, vállalatvezetés, karrier tapasztalt munkavállalóknak és pályakezdőknek, így működik az agyad, megtérülő személyes márka és online jelenlét, sikeres emberek, digikult, külföldön érvényesülnél?, és a legfrissebb: az " otthon minden rendben? "- csatorna.

Ezeken az ún. csatornákon a lapok rovatszerkezetéhez hasonlóan találhatunk témákat, melyeket offline is hallgatható hanganyagként lehet elérni, ún. podcast-o k formájában.

Hosszabb utazásnál, házimunka közben, autóvezetésnél lehet használni, de minden felhasználó kitapasztalhatja saját maga számára a felhasználás lehetőségeit.
Néhány cím a Mentor FM-en elérhető hanganyagokból:
9+1 meglepő tény, amit tudnod kell az agyműködésről Hogyan működik az emlékezet?
Mit mond az agykutató a személyiségfejlesztésről?
A személyiségfejlesztést szolgáló hanganyagok segítenek ahhoz, hogy tudatosabban éljünk. Ez a boldogság, a magasabb életminőség egyik forrása is, ahogy a Kalifornia Egyetem agykutatója, Alex Korb The Upward Spiral című könyvében agykutatás friss eredményeit felhasználva leírja. Itt a szakember agyunk „újrahuzalozásához", vagyis a gondolkodási, megismerési folyamatok, viselkedési mechanizmusok tudatos módosításához ad tippeket.

"Az agykutatásokból ugyanis kiderül, hogy a szándékkialakítás, a célok felállítása és a döntéshozatal mind ugyanazokat az idegpályákat aktiválják, és ezzel párhuzamosan csökken bennünk a szorongás és az aggodalom." - olvasható az erről korábban megjelent divany.hu cikkben, Sákovics Diána, pszichológus írásában.

Másfél százezer meghallgatás - egy próbát megérhet..?

2015 áprilisában indult útjára a MentorFM alkalmazás, melyet 15 hónap elteltével 5000-nél is több felhasználó próbált ki - nyilatkozta a MentorFM ötletgazdája és vezetője, Dunder Krisztián. Az indulás óta eltelt időszakban több min t 140 ezerszer hallgatták meg és töltötték le az applikációban található közel 200 előadást és interjút.
A MentorFM alkalmazás célja
A Growww Digital célja az ingyenes MentorFM-mel az, hogy segítse a magyar vállalkozókat, vezetőket, illetve a saját személyiségüket és hatékonyságukat fejleszteni vágyó hallgatókat az üzleti céljaik, és a munka-magánélet egyensúly elérése érdekében.

"Az indulás óta eltelt 15 hónap igazolja, hogy a felhasználók igényt tartanak erre a rendszerre: több mint 100 000 online lejátszással (streaming) és 40 000 letöltés utáni, offline lejátszással büszkélkedhet az ingyenes applikáció, melyben rendszerezett tudásanyag várja a fejlődni vágyókat" - nyilatkozta Dunder Krisztián.
A MentorFM stúdiójában járt többek között:

Aranyosi Péter, humorista

Thuróczy Szabolcs, színész

Fehér Katalin, újmédia-kutató

Damjanovich Nebojsa, nagyvállalati marketing tanácsadó

Papp-Váry Árpád, márkázási tanácsadó

Kaszás György, tréner és coach

Györffy Kinga, storytelling tréner

Hamar Domonkos, GTD akkreditált tréner

Budaházy Péter, a Helia-D tulajdonosa

Lévai Richárd, közösségi marketing specialista

Marton Krisztina, független HR-tanácsadó

Ujváry András, érdekérvényesítő tréner

Dobó Mátyás, "Doransky" a digitális szakma meghatározó alakja

... és még sokan mások.
A MentorFM alkalmazás szerkesztési elvei
Az applikációban jelenleg 12 csatornában kapnak helyet a különféle témákat feldolgozó adások. Az ön- és emberismerettől a produktivitásfejlesztésen át, a családi életen keresztül a kezdő és tapasztalt munkavállalóknak szóló témákig az adások széles választéka érhető el teljes hosszában, ingyenesen.

Az alkalmazásban kiemelt fontosságúak az exkluzív interjúk és előadások, melyek minden esetben elismert és gyakorlott tanácsadók, trénerek, coachok és oktatók nevéhez fűződnek. Kiemelt fontosságú, hogy minden vendég a saját tapasztalatait adja át a hallgatóknak és olyan tudásanyaggal érkezzen a stúdióba, mely gyakorlati megközelítésű és azonnal hasznosítható tippeket, ötleteket, gondolatokat ad. Reklám vagy értékesítési célú előadás sem direkt, sem indirekt formában nem jelenik meg az alkalmazásban, az adások célja kivétel nélkül minden esetben az információ- és tudásátadás.

Szintén fontos szempont az exkluzivitás, hiszen a MentorFM-en hallható adások mindegyike saját stúdióban, egyedileg készül. A hazai intézményekben szerzett felsőfokú végzettséggel, illetve külföldön folytatott felsőfokú tanulmányi tapasztalattal rendelkező stábtagok az összeállított témák kidolgozását minden esetben forrásmegjelöléssel végzik. A tudományos igényű témákat külföldi és magyar lektorált szaklapok, illetve statisztikai és kutatási adatok alapján dolgozza fel a szerkesztőség.
Kipróbálná? Itt vannak a MentorFM elérhetőségei Asztali gépen: a webplayer elérhető: A MentorFM letölthető: iOS rendszerre | Android rendszerre online | Használati útmutató a webplayerhez: online
További információ, sajtókapcsolat: http://mentorfm.hu | mentorfm@growwwdigital.com | https://www.facebook.com/mentorfm.hu

Miért kellett, mit tud és merre tart a Mentor FM?

Interjú az alapító-ötletgazdával, Dunder Krisztiánnal.

A moderniskola.hu kérdéseket tett fel a Mentor FM pedagógusok számára való felhasználásáról, melyekre Dunder Krisztián válaszolt:

Érkezett-e visszajelzés a Mentor FM-ről?

- A felsőoktatásban tanító előadóinktól maga a részvétel és a tudásátadás az, amit pozitív visszajelzésként értékelünk, de írásban sajnos nincs ilyen "kézzel fogható" vélemény.

Inkább a főiskolások és egyetemisták, illetve gyakornokok azok, akiktől Facebook üzenetben érkezik visszajelzés, ők pedig legtöbbször azért mondanak köszönetet, hogy ingyenesen, kényelmesen és jól strukturáltan férhetnek hozzá a tudásanyaghoz.

Hogyan látják az alkalmazás felhasználásának lehetőségeit a tanulók, kismamák, saját személyiségük fejlesztésére igényes - eltérő élethelyzetű és társadalmi rétegbe tartozó - emberek esetében?

- Annak köszönhetően, hogy a MentorFM használata ingyenes és kényelmes - hiszen bárki, aki rendelkezik Facebook vagy LinkedIn regisztrációval, szabadon hozzáférhet a közel 200 adás mindegyikéhez teljes hosszában - véleményem szerint tökéletes módja az önfejlesztésnek nemcsak menedzserek és cégvezetők számára, hanem a tanulók, kismamák, háztartásbeliek és sok más személyiségfejlesztés iránt érdeklődő hallgató számára is.

A szerkesztőség egyik elsődleges célja, hogy az adások témától függetlenül közérthetőek legyenek, és úgy engedjenek betekintést 1-1 témába vagy területre, hogy az minden érdeklődő számára érdekes, könnyen megjegyezhető és a gyakorlatban is hasznosítható legyen.

Milyen alapon történik a cikkek kiválasztása, mire számíthat egy pedagógus a szerkesztési elvekkel kapcsolatban?

- A cikkek kiválasztásának is ezek a fő szempontjai: érdekes, könnyen megjegyezhető és a gyakorlatban is hasznosítható tartalom, megbízható forrásból. A MentorFM egy olyan projekt, mely minden érdeklődő számára lehetőséget ad a szakmai és magánéleti fejlődésre, érkezzen is bármilyen területről vagy szerepkörből a hallgató.

Mik a további terveik a Mentor FM-mel kapcsolatban?

-Fejlesztéseink minden esetben azt a célt szolgálják, hogy a hallgatók a lehető legkényelmesebben tudják használni az alkalmazást, legyen szó bármilyen eszközről. A közeljövőre nagyobb fejlesztést nem tervezünk kivitelezni, inkább kisebb kényelmi funkciók beépítését tervezzük a hallgatóink visszajelzései alapján.

Hosszú távon arra törekszünk, hogy a lehető legtöbb témában olyan hazai elismert szakembert kérdezzünk akár interjú, akár monológ formájában, aki saját tapasztalatait és tanulmányait felhasználva hitelesen, mégis érdekesen avatja be a hallgatókat 1-1 téma mélységeibe.

A regisztrált hallgatóink számát az év végéig szeretnénk megduplázni, 10 000 fő körülire emelni. Őszintén bízunk benne, hogy bár a legtöbb felhasználó számára új formátumról van szó, a közönség továbbra is igényt tart a MentorFM tudásbázisára, amit a dinamikusan növekvő regisztrációs és hallgatási adatok igazolnak számunkra.

Ilyen csatorna létezik a világon máshol, van erre példa vagy hasonló megvalósítás?

- Tudomásunk szerint nincs: a MentorFM létrehozása előtt sokáig kerestem olyan podcast alapú tudásbázist, amelyet hosszú, autóban vagy repülőn töltött utak során önfejlesztésre használhatok, de még angol nyelven sem találtam hasonlót. Éppen ez volt az inspiráció arra, hogy megalkossuk a saját tudástárunkat, mely segíti mindazokat, akikben ugyanez az igény felmerült.

További sok sikert és sok hallgatót, tartalmat!

# data[].attributes.attachment_link.title
Zsebre vágott személyiségfejlesztés - avagy hogyan vigyük magunkkal a tudást? Egy jó gyakorlat: Mentor FM - Modern Iskola

# data[].attributes.attachment_link.description
E cikk aktualitását az is adja, hogy idén júliustól a Mentor FM személyiségfejlesztő alkalmazást már asztali gépeken is elérhető az ún. webplayer nevű szolgáltatással, mely lehetővé teszi az asztali számítógépet és notebookot használók számára az összes adás meghallgatását. Ingyenes személyiségfejlesztés azonnal hasznosítható tudásbázissal: MentorFM A különleges tudásmegosztó alkalmazásban 12 csatornán kétszáz körüli előadás, hanganyagként feldolgozott újságcikk, ...

# data[].attributes.attachment_link.title
50 beszélgetésindító ötlet, amivel közelebb kerülhetsz gyermekedhez

# data[].attributes.attachment_link.description
A nyár nagyon jó lehetőséget ad rá, hogy gyermekeinkkel beszélgessünk. Ugyanakkor sok szülő számol be róla, hogy nem tudja, hogyan kezdjen el egy beszélgetést. Éppen ezért ma néhány beszélgetésindító ötletet olvashatsz, melyek segítségével közelebb kerülhetsz gyermekedhez.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Nem tudod, mi van benne, és a díler sem tudja, nagyobb eséllyel kerülsz veszélyes helyzetbe" - érvelnek a Nyírő Gyula Kórház szakemberei, mikor a dizájnerdrogokról próbálják lebeszélni a fiatalokat. Az idei kábítószer-jelentésben ennél durvábban fogalmaznak: a fiatalok kísérleti nyulakká válhatnak az olyan szerek fogyasztásával, aminek a potenciális egészségügyi kockázatai jórészt ismeretlenek.

Magyarországon 2010-ben kezdett teret nyerni a dizájnerdrog, mikor Európa-szerte összeomlott az ecstasypiac. Idehaza leginkább a szintetikus katinonok (mint a kati, a kristály és a zene nevű drogok), valamint a fű alternatívájaként a herbál (vagy biofű), amely könnyen hozzáférhető, és a neten rendelhető, és szimpla vizeletteszttel nem mutatható ki, azért is népszerű. Mindkét drogtípus nagyon hamar, heti egyszer használva is rövid idő alatt függőséget okozhat - figyelmeztet Kapitány-Föveny Máté, a Nyírő Gyula Kórház Országos Pszichiátriai és Addiktológiai Intézet pszichológusa.
Rövidebb, durvább hatás
Kábítószerfüggők szerint a katinak és társainak sokkal intenzívebb a hatása, mint "hagyományos" keménydrogoknak, sőt egyes használók veszélyesebb szernek is tartják, mert amellett, hogy pörget, eufóriát okoz, magabiztossá teszi a használót, nagyon komoly elvonási tünetei vannak, jön a valóságvesztés, őrjöngés, hallucináció. Másnap pedig erős szorongás és depresszió lép fel, amiben ott a veszély, hogy az ember újra a szer után nyúl, hogy megint a világ tetején érezze magát - mondja Kapitány-Fövény Máté.

A biofűnek nevezett szintetikus vegyület olcsó, hatása sokkal rövidebb, de intenzívebb a kannabiszénál, a testi tünetek is erősebbek: a kézremegés, verejtékezés mellett a véres hányás is gyakori, sérül a gyomor és a nyelőcső. Ráadásul, mondja a szakember, míg az LSD-t, a kannabiszt és a varázsgombát nem igazán lehet halálosan túladagolni, a biofüvet, a szintetikus katinonokat és a ginát már igen, a Nyírőben több toxikus esettel is találkoztak már.

Van azonban ennek egy másik oldala is: míg a kannabisznál jellemzően nincs az az erős szenvedés, ami motiválna a leszokásra, a herbálnál sokan mondják, hogy nem bírják a tüneteket, le akarnak jönni róla. A motiváción sok múlik, az elvonón érdemi változás 3-6 hónap után várható. Az iskolás szerhasználók aránya nem kiugróan magas itthon - kicsivel van csak az uniós átlag fölött -, a növekedés sem annyira vészes, azok aránya viszont jelentős, akik nemcsak kipróbálják, de rajta is maradnak a szeren. Ez a diákokra is igaz, viszont az ő addiktológiai ellátásuk gyerekcipőben jár. Bár több a fiú szerhasználó, a különbség csökken, a lányok alkoholban, gyógyszerre ivásban és drogozásban is zárkóznak fel.

Kapitány-Fövény Máté arra számít, hogy a mostani trend marad - vagyis újabb és újabb a kémiailag módosított szerek jönnek, azonban egyre több az ecstasy- és amfetaminhasználó. "Ha a kettő közül kell választani, a régi jobb, mert arról több évtizedes tapasztalatok vannak az ellátásban és a használói szinten is" - mondja a szakember.
Mikor essen kétségbe a szülő?
De nem is az a kérdés, hogy mit használ a gyerek, hanem hogy miért. Ha kíváncsiságból kipróbál valamit, az legtöbbször még annyira nem veszélyes, de ha azért használja, hogy így küzdjön meg problémákkal, oldódjon a szorongása akár az iskolai szekálások miatt, ott már komoly probléma van. Így ugyanis rászokhat arra a rossz beidegződésre, hogy mindent ezzel gyógyít.

A szülő felelőssége, hogy a gyerekkel olyan viszonyt őrizzen meg, ahol nyíltan lehet beszélni a problémákról. Ilyenkor már szerhasználat előtt is észre lehet venni a bajt. A másik pedig, ha megtudja, hogy valamit használt a gyerek, ne támadjon, mert akkor a gyerek ellenáll és távolodik. Próbálja meg megérteni, miért van szüksége a szerre - tanácsolja a pszichológus.

Az első szerhasználat vagy alkoholfogyasztás 12-14 éves korra tehető, egy kisiskolással sem árt beszélni a drogokról, a kiskamasszal pedig nagyon fontos lenne.
Nem mindegy, mivel érvel
Bár lehet azt hangsúlyozni, hogyha drogozik, elveszti a kontrollt a saját teste felett, de ez a tizenévesnél nem annyira működő érv - mondja Kapitány-Fövény Máté -, mint ahogy az sem hatja meg őket, hogy 30-40 év múlva tüdőrákosak lesznek, ha cigiznek. "A prevencióban olyan hatásokra hívjuk fel a figyelmet, ami zavarja őket: ha azt mondom, az alkohol merevedési problémákat okoz, vagy kudarc lesz a szex, az általában jobban működik. A dohányzásnál pedig azzal érvelhetünk, hogy ha cigizel, büdös leszel, nehezebben találsz párt. Ez kamaszoknál nem ritkán nagyobb hatást vált ki."

A Péterfy Sándor Utcai Kórház toxikológiai osztályának adjunktusa azt mondta, állapotos szerhasználókkal kapcsolatban még nincs egészségügyi protokoll, mert nem volt széleskörű probléma. De úgy tűnik, ki kell alakítani egy stratégiát - tette hozzá.

A dizájnerdrognál pedig az ismeretlen hatóanyag okozta veszélyes helyzetet hozzák fel. A szakember szerint nem mindegy, milyen csoportról van szó. A mélyszegénységben élőket, ahol teljes a kilátástalanság, csak az önpusztítás, a felejtés a motiváció, tényleg nem érdekli, de a többségnél számíthat, akik csak bulizni, társaságban lenni akarnak. "Ha a motiváció az, hogy teljesen kiüssem magam, ott már terápia kell" - mondja az orvos.

A kamaszoknak fontos a többség véleménye, így az is hat, mikor megtudják, tudásfoszlányaikkal szemben a többség nem drogozik, csak a 20 százalék próbálta ki egyáltalán. Indult egy program is, ami nemet mondani tanítja meg a fiatalokat, vagyis hogy hogyan lehet úgy visszautasítani a drogot vagy alkoholt, hogy azért ne közösítsék ki őt.

Az tagadhatatlan, hogy a drognak vannak vágyott hatásai is, sok prevenció elköveti azt a hibát, hogy erről nem beszél, csak a negatívumokról, ennek pedig így nincs kellő hatása - mondja a szakember. "Fontos, hogy ne mi mondjuk meg - főleg egy tizenévesnek -, hogy mit csináljon, hanem együtt ki kell találni, milyen tevékenységet szeretett csinálni régen, és rá kell beszélni, hogy kezdje azt újra." Ez a bulizás esetén a legnehezebb, ugyanis ha a társai mind szert használnak, akkor lehet, hogy új társaságot kell keresnie.
Drogmentes fesztivál nincs
A nyári fesztiválok és buliszezon idején magasabb a szerhasználat aránya, ami abból is látszik, hogy ősszel tömegesen jelentkeznek az elterelésre a nyáron a rendőrök által elkapott fiatalok. Bárki bármit mond, drogmentes fesztivál nem lesz - mondja a szakember, aki szerint nehéz azt mondani a szerhasználóknak, hogy ne használjanak semmit, de arra lehet buzdítani őket, hogy ésszel tegyék, legyen valaki a csapatban, aki nem használ semmit, így kontrollálni tudja a többieket, vész esetén segítséget kér.

Bármennyire is más a vélekedés, az italba kevert drog nem tipikus, bár nem is elhanyagolható: a toxikológiai osztályokra került páciensek 3 százalékával történt szexuális visszaélés, nagyjából 10 százalékot raboltak ki. A többiek elmondásuk szerint - önként vették be a ginát. De védekezni már lehet, elszíneződő körömlakkal, szívószállal vagy pohárral. "Túlzásnak tartom, hogy a lányok a hüvelykujjukat a sörösüvegbe dugva bulizzanak, ennyire nem kell megijedni, de érdemes figyelni a rendelésnél, és nem otthagyni a pulton az italt. És főleg, nem hagyni, hogy leitassanak. Nagyon sokszor ugyanis ez okoz bajt, nem az, hogy beletesznek valamit az italba."

Kapitány-Fövény Máté problémásnak tartja, hogy miközben mindenki a drogozás káros hatásairól beszél, az alkoholproblémát a szőnyeg alá söpörték. Holott a tinik között terjed a rohamivás - vagy nagyivás, mikor a cél, hogy gyorsan berúgjanak. Az egyénfüggő, hogy ez mikor csap át alkoholizmusba, de genetikai vizsgálatok szerint az apa alkoholista hajlamát minden 3. fiú örökli.
A Nyírő Gyula Kórház szakembere kollégáival és a Moholy-Nagy Művészeti Egyetem Kreatív Technológia Laborjával közösen interaktív prevenciós projektet indított, VoltEgySzer címen. Céljuk, hogy a potenciális használók számára is érdekes módon, őket bevonva érjenek el hatékony prevenciós eredményt. A program mobil applikációja ingyenesen letölthető.

A 19 éves és 18 éves gyanúsítottak a gyanú szerint fiatalkorúaknak árulták a dizájnerdrogot. A Pest megyei rendőrök a napokban elfogták őket, pénteken előzetesbe is kerültek. A herbál egy részét a tetőcserepek alatt rejtegették.

A férfi vélhetően a Zene nevű dizájnerdrog hatása alatt állt. Fényes nappal vetkőzött neki az utcán, és közben azt üvöltötte, hogy össze-vissza csípik a bogarak.

A Baross utcában őrjöngött szerda éjjel egy férfi, aki szintén a "zene" nevű drog hatása alatt állt, és végül bele is halt. A rendőrségkülön utasítást kap a droghasználókhoz, de a szer összetétele és hatása változó.

A VIII. kerületi Népszínház utcában a rendőröknek kellett lefogniuk egy meztelenül őrjöngő férfit, akit végül a Péterfy Sándor utcai kórházba vittek.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nem az a fő kérdés, hogy milyen drogot használ egy fiatal, hanem az, hogy miért. Ha a szorongását oldja vele, akkor terápiára van szükség. De mivel érvelhet egy szülő egy kamasznál? És mikor aggódjon? A Nyírő Gyula Kórház addiktológusával, Kapitány-Föveny Mátéval beszélgettünk.

# data[].attributes.body
Ritók Nóra

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A pedagógiai „jó gyakorlatok" közben az innovációk temetői lettek.

A pedagógia szótárába nem most került be ez a kifejezés: „jó gyakorlatok". Már jó régóta használjuk, és azóta gyűlnek. Vannak köztük alternatív módszertanok (amelyek épp most válnak állami szempontból „fölösleges" területté), a központitól eltérő kísérleti tanulásszervezési módok, egy-egy terület fejlesztésére fókuszáló tantárgyi innovációk, szabadidős fejlesztések, hátránykompenzáló fókuszú vagy éppen tehetséggondozó jelleggel, sok adaptált, majd az iskolák által magukra szabott rendszerben továbbfejlesztett, vagy esetleg saját kidolgozású innováció.

Azt hiszem, az első lökést ezek kidolgozásához a Soros Alapítvány támogatásai adták. Némelyikből akkor pedagógus-továbbképzés is lett, akkreditációval, ami esélyt adott a terjedésére, mások működtek helyileg tovább, egyre biztosabban igazolva sikereiket. Az alternatívak köré csoportosultak eleinte, Pilisborosjenőn még központja is volt ennek, tervezetten, minőségbiztosítással, magas szintű szolgáltatást adva a pedagógusoknak. Később a suliNova körében gyűltek tovább a jó gyakorlatok, akkoriban uniós források is nyíltak rá, beépültek a tanárképzésbe, a továbbképzésekbe. Persze akkor még ilyen fogalmakkal dolgoztunk, hogy integrációt segítő oktatás (akkoriban még nem a szegregáció felszámolását célzó program volt a neve), vagy olyannal, hogy differenciálás, egyénre szabott fejlesztések vagy multikulturalitás. Ma már ezek a fogalmak fontosságukban átértékelődtek.

Az innovációk gyűjtésére szolgált a „Szolgáltatói kosár", ahová minősítetten kerültek tovább a különféle programokban fejlesztett „jó gyakorlatok". Akkoriban az egymástól tanulás rendszerének kiépítésével is próbálkoztak, de igazi áttörést ez sem hozott. Hiába volt forrás a „megvásárlásukra", a mentorálásukra már nem maradt semmi, többnyire megmaradtak szakmai kirándulásnak, kipipált tételnek. Soha senki sem firtatta, történt-e valós átvétel, kipróbálás, beépülés. Többen csak leadminisztrálták, és nem mentek sehova. Az sem érdekelt senkit.

Aztán a suliNova megszűnt, lett az Educatio, a „Szolgáltatói kosárból" meg „Iskolatáska", igaz, ez legalább logikus volt, hiszen közben kiderült, az oktatás már nem szolgáltatás, így értelmezhetetlenné vált a korábbi elnevezése is. Persze más csatornákon is gyűltek innovációk, néha eszembe jut, vajon hol pihennek a remek szociáliskompetencia-fejlesztő feladatkidolgozások meg az érettségi feladatok, amelyeken az OFI szervezésében sok-sok szakember dolgozott olyan feladatíró-képzés után, amire még ma is lelkendezve gondolok. Hol van már a kompetenciafejlesztés rendszere, azok az iskolák, amelyek vállalták, hogy központjai lesznek majd ennek, amelyek kiszenvedték magukból a paradigmaváltást, fénymásolt feladatokkal, tankönyvek nélkül, hogy utána elhagyják, elvegyék tőlük, és visszatérjen minden a régi jól ismert poroszos módszertanra. Vagy a legutóbbi, az egész napos iskolarendszer komplex művészeti feladatai, kipróbált, kiértékelt, rendszerbe állított fejlesztései? Azt hiszem, ez a sor hosszan folytatható lenne. És azóta is gyűlnek persze, pl. az átstrukturálódásban a felzárkóztatásnál nagyságrendileg nagyobb hangsúlyt kapó tehetséggondozás is hozta a maga innovációit, jó gyakorlatait. Ahol olyan az uniós forrás, ott kiadványok is lesznek, többnyire túlméretezett számban, hiszen nem kerülnek be valósan a rendszerbe, a végén már megszabadulnának tőle, de senkinek sem kellenek. Értelmetlen mementói maradnak annak a programnak, amelyben kidolgozásra és kifizetésre kerültek.

Vannak, és még sincsenek. A beépülés módszertana hiányzik. No meg azt hiszem, a szándék is. Az illeszkedési pontok.

Mert hol vannak ezek most a központi rendszerhez viszonyítva? Hol próbálják kezelni vele a legégetőbb közoktatási problémákat? Nincs SNI integrációs jó gyakorlat? Van. Több is. És hol tartunk az integrálhatóan oktatható SNI gyerekek nevelésével? Nincs a halmozottan hátrányos helyzetű és roma gyerekek fejlesztésére szolgáló jó gyakorlat? Szerintem rengeteg van. És hol tartunk az integrált oktatással?

Közben pedig, mint most is, újra és újra jön az „új" ötlet: tárjuk fel a problémát, elemezzük a helyzetet, és dolgozzunk ki rá jó gyakorlatokat.

A problémák feltárása már rég megtörtént. Igaz, minden kormányzat a maga szájízére szeretné szabni azt, és közben egyre távolabb kerülünk a valós helyzettől. Átalakul minden fogalmilag, mindig aszerint, ami az éppen regnálók érdeke. Most új definíciók vannak a hátrányos helyzetre és a halmozottan hátrányos helyzetre, a szegregációra, az integrációra, az alapműveltségre, sőt, tananyagtartalmakra is.

A pedagógiai „jó gyakorlatok" közben az innovációk temetői lettek. Kidolgozóikat bedarálja az új rendszer, amiben nincs szükség újításra, csak a központi elgondolások pontos betartására. A „jó gyakorlatok" emlékek lesznek, néha szakdolgozók turkálnak bennük, keresik a nyomukat, rémülten nézik, micsoda pedagógiai kincs ez az egész, hasznavehetetlenül, elkótyavetyélve. Pedig sokukról még azt sem tudni, hol vannak pontosan.

Ha csak töredéke beépült volna, nem itt tartanánk.

Azt hiszem, már rég nem a kidolgozásra, hanem a beépítésre kellene koncentrálni. Ez nem ment eddig sem. És úgy néz ki, ezután sem fog. A központosítási kényszer és az innovációkra való sarkallás ugyanis nem illeszkedik. Mert míg az egyik a mozdíthatatlanságra, a megkérdőjelezhetőségre törekszik, a másik a változásokat generálja. Mégis, nyomjuk ezt a vonalat tovább. És ezzel olyan, mintha látszólag tennénk valamit az oktatás modernizálásáért, a gyakorlati tapasztalatok beépítéséért. Közben pedig csak kivezetjük a kreativitást a rendszerből. A „Jó gyakorlatok" című temetőbe.

# data[].attributes.attachment_link.description
A pedagógiai „jó gyakorlatok" közben az innovációk temetői lettek. A pedagógia szótárába nem most került be ez a kifejezés: „jó gyakorlatok". Már jó régóta használjuk, és azóta gyűlnek.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
„Gyerekek, ez így nem mehet tovább! Az egész tanári tőletek zeng, félévkor mindenki magatartásjegyét lerontom, ha nem kapjátok össze magatokat!" - nem ritkán ilyen felszólításokkal próbálják a túlhajszolt pedagógusok jobb belátásra - és viselkedésre - bírni a rosszalkodó nebulókat. Az ilyen fenyegetőzések azonban többnyire kérészéletűek, néhány percig csend van a teremben, aztán minden kezdődik elölről, majd jönnek a szigorúbb fenyegetések és a még jobban megemelt hang.

Hogyan lehet hatékonyabban fegyelmezni, és a tananyagra irányítani a figyelmet? Ennek a módszertanával kísérletezik Göntér Mónika megoldásközpontú tréner, coach, pszichodráma-vezető és Závogyán Judit iskolaigazgató, a nagyszénási Czabán Samu Általános Iskola intézményvezetője. A jelentős eredményeket elért szakembereket Insoo Kim Berg amerikai pszichoterapeuta inspirálta, aki évekkel ezelőtt egy hollandiai iskola problémás osztályát „coacholta". Ő abból indult ki, hogy a tanárok általában azt hangsúlyozzák, hogy milyen viselkedést nem akarnak látni, mi zavarja, bántja őket, és így, mintegy tekintélypozícióból, a saját elvárásaikat helyezik a gyerekekre, gyakran fenyegetésekkel súlyosbítva a „hegyibeszédet".

Ezzel szemben...

... Insoo Kim Berg minden egyes órán azokat a viselkedéseket jegyzetelte ki magának, amelyek pozitívak voltak, tehát arra figyelt, hogy mit csinálnak JÓL a gyerekek. Egy-egy óra végén három oldalnyi jegyzetet olvasott fel a gyerekeknek; a teljesen ledöbbent tanulók még arról is kaptak megerősítő visszajelzést, hogy amikor felborították a vizespoharat, nagyon ügyesen együttműködtek a feltakarításban. Mindezt nagyon objektíven: nem fűzött kommentárokat az észrevételeihez, és nem jegyezte meg, hogy „legközelebb is így kéne viselkedni". Egy-két ilyen órát filmre vettek, és szemmel látható, hogy a gyerekek a visszajelzésekkor büszkén kihúzták magukat, és örültek, hogy valaki észrevette őket - és a bennük levő jót. Mi több, három hónap alatt tartós, maradandó változás állt be az osztály életében, és így lekerülhetett róluk a „problémás" bélyeg.

Egy másik hatékony eszköz az osztálytermi légkör átformálására - állítja Göntér Mónika és Závogyán Judit -, a vezetőfejlesztésben és coachingban is előszeretettel alkalmazott úgynevezett „skálázás". Ez azt jelenti, hogy a tanár arra kéri a gyerekeket, hogy egy 1-10 közötti skálán ők osztályozzák a viselkedésüket, tanulásukat (0 a nagyon rossz osztály, 10 a kiváló osztály) méghozzá úgy, hogy ő ebben nem nyilvánít véleményt, nem mondja meg a „tutit". Mivel a módszer központi eleme, hogy feltételezi, minden ember és közösség a legjobb szakértő a saját területén, így az osztály viselkedésének legjobb ismerője nem egy külső tekintély, hanem az osztály maga, amiből az is következik, hogy a gyerekek tudnak a legtöbbet tenni azért, hogy az javuljon.

A következő lépésben a pedagógus megkérdezi őket, hogyan nézne ki (például a 6-oshoz képest) a hetes vagy a nyolcas „szint". Így a gyerekek maguk kezdenek azon ötletelni, hogyan tudnának jobban viselkedni. Az elvárt változás tehát nem külső forrásból lesz kikényszerítve, hanem pozitív kihívásként, a gyerekek motivációjára hatva kezd el kialakulni. Ráadásul, a pedagógus mindezt azzal tetézi, hogy folyamatosan megerősítő észrevételekkel inspirálja a tanulókat, például elmondja, szerinte milyen jeleit látja már a 8-as, 9-es felé történő elmozdulásnak, azaz tovább erősíti a gyerekek önérzetét, magabiztosságát.

Göntér Mónika és Závogyán Judit 2015. októbere óta alkalmazzák a megközelítést a Békés megyei Nagyszénás nagyközség általános iskolájában, de más hazai iskolában is sikeresen tesztelték a módszert. Elmondásuk szerint „nagyszerű azt látni, hogy a tanári értekezletek hangulata is képes megváltozni akkor, amikor a problémás helyzetek kibeszélése mellett arról is elkezdenek beszélni a tanárok, hogy milyen erősségeket, jó tulajdonságokat látnak egy-egy "nehéz" gyerekben. Ez a hangulat az órákon átsugárzik róluk a gyerekekre, akik önbizalmat kapnak, és elhiszik, hogy képesek jobban viselkedni, teljesíteni." A szakemberek kidolgoztak egy továbbképzési módszertant is - az alapvető szemléletmódot és a legszükségesebb fogásokat már néhány nap alatt el lehet sajátítani.

Ha további információkra van szüksége, interjút szeretne készíteni a szakemberekkel, kérjük, keresse Göntér Mónit a gonter@solutionsurfers.hu email címen vagy a 06-20-225-1744-es telefonszámon.

Az új nevelési módszertanról itt olvashat még: Aki kapcsolatok nélkül ül egy osztályban, az láthatatlan A megoldásfókuszú megközelítés, avagy mégis könnyen kezelhetők a nehezen kezelhetők? A Nagyszénási Czabán Samu Általános Iskoláról pedig itt. A továbbképzésről itt talál információkat.

# data[].attributes.attachment_link.title
Fegyelmezési-nevelési problémák az iskolában: a gyerekek kezében a megoldás?

# data[].attributes.attachment_link.description
Egy teljesen új oktatási-nevelési paradigmával kísérletezik néhány magyar szakember. Az új módszer lényege, hogy néhány ügyes kérdéssel és következetes magatartással partnerré teszik a gyerekeket, így azok maguk lesznek a viselkedésük és az eredményességük bírói - és gazdái. Az eljárást már több hazai iskolában is sikeresen tesztelték.

# data[].attributes.body
Egy azték fiú emlékezetes beszéde az ENSZ éghajlatváltozásról szóló jún. 29-i konferenciáján.

# data[].attributes.attachment_link.description
Egy azték fiú emlékezetes beszéde az ENSZ éghajlatváltozásról szóló jún. 29-i konferenciáján. Xiuhtezcatl komolyan veszi, amit mond, szervezete, a Föld Védelmezői (Earth Guardians) perbe fogták Obamát is a környezetszennyezés miatt. "Emlékeznünk kell arra, hogy mindannyian bennszülöttek vagyunk ezen a Földön, és hogy mindannyian rokonok vagyunk. És ideje mindent félretenni, ami megoszt bennünket.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ha szülőként választhatna, hogy alsós gyerekének milyen módszerrel tanítsák meg a deciliter és a liter közötti különbséget, akkor arra voksolna, hogy a matektanárnő a táblára rajzoljon és közben magyarázzon, vagy inkább arra, hogy a gyerek az iskolai konyhán a többiekkel együtt főzzön pudingot, és közben értse meg, hogy mi a különbség egy liter és fél liter tej között? Ha az előbbit találta szimpatikusabbnak, akkor ne a pécsi Bártfa utcai általános iskolába írassa a gyereket!

Az intézménybe két éve érkezett meg az új igazgató, Juhászné Devecseri Valéria, aki azonnal munkához látott, és felforgatta a korábbi rendszert. Elindított három új oktatási programot, és azóta is mindent megtesz azért, hogy a gyerekek válláról levegye azt az irdatlan terhet, amit szerinte a jelenlegi oktatási rendszer rápakol. "Ez a töménytelen mennyiségű tananyag nem gyereknek való. Iszonyat elvárás van a tanulókkal és a tanárokkal szemben is, ami arra készteti a pedagógusokat, hogy 45 percben ledarálják a tananyagot, a gyerek meg nem ért meg belőle semmit" - mondja. A Bártfa utcai nem az első iskola Pécsen, amely különleges, a hagyományostól eltérő oktatási módszerrel próbál kitörni az állami keretek közül. (Hasonló elveket vall a bányatelepi általános iskola is, az erről szóló Abcúg-riportot itt olvashatják.)
Este már ne írjon házit a gyerek
Az iskola nem ért egyet azzal, hogy a gyerekeknek már alsóban az igemódokat kell tanulniuk, ahogy azzal sem, hogy olyan ismereteket próbálunk beléjük sulykolni, amelyekkel bőven ráér a középiskolában mélyebben foglalkozni, amikor már kezd körvonalazódni benne, hogy mi is érdekli igazán, és merre akar továbbmenni - mondja az igazgató, aki szerint a rengeteg tananyag mellett pont az sikkad el, ami igazán fontos lenne: hogy a gyerekünk tanuljon meg kommunikálni, csoportban dolgozni, legyen jó problémamegoldó képessége.

A központilag előírt tananyag nem csak sok, de nehéz is. A szülők nagyon sokszor nem is tudnak segíteni a gyereknek a házi feladatban. "Kinyitják a tankönyvet, és nem értik. Amit most kell megtanulniuk, az sokkal több, mint amit ők annak idején tanultak - mondja János Amália, az iskola matektanára.

Ezek miatt is döntött úgy az igazgató, és vele együtt a tanárok is, hogy a Bártfa utcai iskolában a gyereket meghagyják gyereknek, amíg csak lehet. "Játsszon, élvezze, szeresse az iskolát. Amire napközben jut idő, azt csinálja meg, de ne adjunk már neki estére még házi feladatot is. Több gyerekünknél még a tanulás feltételei sem biztosítottak otthon, hogyan várjuk el ezt tőle? Csak stresszt rakunk ezzel rá, mert a gyerek meg szeretné csinálni, de nincs rá lehetősége" - mondják az igazgató apró szobájában összegyűlt tanárok.

Az iskolában tanulók között sok a hátrányos helyzetű, néhányuk egészen kivételesen nehéz sorsú családból jön. Van köztük olyan, akinek az édesanyja a közelmúltban majdnem hajléktalan lett, de ottjártunkkor találkoztunk egy testvérpárral, akik gyakorlatilag egy lakhatatlan épületben élnek szüleikkel. Az igazgató szerint nagyon rendes emberek, tisztán járatják a gyereket, jól is tanulnak, de sajnos a lakhatásukat csak így tudták megoldani.

Amikor Juhászné Devecseri Valéria megérkezett két éve, az iskola épülete nem ilyen állapotban volt, mint most. Körbe is vezet, és mutatja az ilyen volt, ilyen lett tantermeket. Amit lehetett, közösségi hozzájárulásból újított fel, azt mondja, mindenhonnan kapott egy keveset, sok mindent saját erőből oldottak meg. A pécsi építészkarról jöttek egyetemisták, terveket készítettek, segítettek a megvalósításban. Az önkormányzat mint az épület fenntartója mellett, a szülők is támogatták a megújulást, beleadtak a költségekbe is, a gyerekekkel együtt dolgoztak, szépítettek, festettek.
Élő háromszög
A hagyományos oktatás ridegsége helyett a sokkal ember- és gyerekközpontúbb megközelítés már önmagában is példaértékű lehetne, de az iskolában működik egy program, aminek már látszanak az eredményei a gyerekeken. Ez a Kreatív Partnerség program (magyarországi gazdája a T-Tudok Zrt.), aminek az a lényege, hogy a különböző órákat, idén például a matekot, heti egyszer nem a szakos tanár tartja, hanem művészek. Most Eszter és Gábor, akik a pécsi művészeti kar hallgatói. Eszter ének szakos, Gábor festőművésznek készül. Ottjártunkkor volt a második foglalkozásuk a hetedikesekkel, a törteket vették át éppen.

Nem a táblánál, hanem lent az udvaron, ahol körbeálltak a gyerekek, csoportokat alkottak, és saját maguknak kellett megjeleníteni a kétharmadot vagy a négyötödöt. Voltak diákok, akiknek nem volt kedvük részt venni a feladatban, ez azonban az igazgató szerint nem szabad, hogy elkeserítse a vendégtanárokat, és a gyereket sem szabad erőltetni. Előbb-utóbb úgyis mindenki csatlakozik a csoporthoz. A tavalyi tapasztalatok legalábbis ezt mutatták: a legzárkózottabb gyerekek nyíltak meg egy-két hónap alatt, és a változás a program vége után is érezhető maradt.

Az órán a két művész mellett jelen van a matektanár, és egy másik segítő tanár is, de ők nem szólnak bele semmibe, csak segítenek, ha erre kérik őket. "Kiegészítjük egymást, így lesz belőle egy kerek egész" - mondja János Amália. Bár a program még csak második éve megy, már érezhető hatásai vannak:

egészen másképp működik egy ilyen órán az osztály közössége, mint egy hagyományos matekórán. A gyerekek együtt dolgoznak, csoportban, segítik egymást.

a tanárok is sokat tanulnak a művészektől, lazábbak lesznek a saját óráikon, egyre több kreatív dolgot csempésznek az óráikba. A matektanárnő azt mondja: egészen másképp áll a tanításhoz, mióta elindult a program. "Nem csak állok a tábla előtt, és magyarázok, elindultak más irányba a gondolataim".

a bementi és a kimeneti mérésben (ez egy tudásszintet mérő teszt, amit a program indulása után három hónappal, majd a program végén csináltatnak meg a gyerekekkel) nagyon-nagy szintkülönbséget tapasztalnak. A kimeneti mérést sokkal könnyebben és jobban oldották meg, mint a bemenetit. Jobban koncentráltak, és jobban is érdekelte őket.

"A legklasszabb az volt, amikor az órák végén megkérdeztük őket, hogy na, ma mit tanultatok? És erre az mondták a gyerekek, hogy semmit, csak játszottunk. Pedig dehogynem tanultak, csak úgy, hogy észre sem vették. Amikor puzzle-ból kell kirakni a törteket, vagy a geometriai formákat az udvaron, kötelek és a saját testük segítségével formázzák meg, azt nem tanulásként fogják fel" - mesélik a tanárok.
Ez a jövő az oktatásban
Az iskolában működik még két program, az egyik a "Lépésről-lépésre", ami az óvoda és az iskola közötti átmenetet könnyíti meg. Az alsós gyerekek a napot a terem egyik sarkában leterített játszószőnyegen indítják. Kézfogással, kedves szavakkal köszöntik egymást, beszélgetnek, és mindannyian mondanak egyik társuknak valami kedveset pozitívat. Az igazgató szerint a kicsik egész napjára hatással van, ha így kezdődik a reggelük. Ez a módszer nem csak arra jó, hogy az óvoda utáni váltás élét tompítsa, de remekül felkészíti a gyerekeket a felső tagozatra is.

A "Komplex Instrukciós Program" szintén az elmúlt két évben került be az intézmény falai közé. Ennek lényege a tanulók tudásszintjének emelése és sikerélményhez juttatása. A tanárok csoportmunkán alapuló módszer segítségével fejlesztik az együttműködést, a közös gondolkodást, és segítik előhozni, hogy melyik gyerek miben erős, nagyobb hangsúlyt kapnak az egyéni képességek.

A kollégákat nagyon megterhelték az elmúlt két év változásai, hihetetlen mennyi mindent sikerült átalakítani, a gyerekek szükségleteihez igazítani, környezetben, módszerekben egyaránt"

- mondja Juhászné Devecseri Valéria, aki szerint most már mindenki érzi, hogy ez a jövő az oktatásban.

Az iskola azt szeretné, hogy minden gyerek arra a területre jusson el, ami neki jó. Nem kell mindenkinek elitgimnáziumba járni, "mi nem vagyunk versenyistálló, a cél az, hogy mindenki a saját helyét találja meg az életben. Azt szeretnénk, ha úgy kerülnének ki innen, hogy van önbizalmuk, elhiszik magukról, hogy képesek arra, amit elterveztek. Ez sokkal többet ér, mint az, ha tudja, hogy pontosan milyen szabályok alapján határozzuk meg a vonzatos igéket" - mondja az igazgató.

"Most már egyre többen jönnek hozzánk, hallanak rólunk, már hírünk van a városban. Hozza az egyik szülő a másikat. Többen jöttek már másik iskolából, mert itt családias a hangulat, és mert fontosnak tartják, hogy a tanulásban motivált, sikeres gyerekük legyen".

# data[].attributes.attachment_link.title
Ahol pudingban számolják a litert, és művészek oktatnak matekot

# data[].attributes.attachment_link.description
Tíz deciliter, az egy liter. Harmadszor írja fel a tanár a táblára, a gyerek mégsem érti. Így is lehet mérőszámokat tanítani, meg úgy is, hogy levisszük a gyereket a suli konyhájába pudingot főzni, és együtt mérjük ki a tejet. Egy pécsi általános iskola mindent megtesz, hogy levegye az irdatlan terhet a gyerekek válláról, amit elvárásokban az állami oktatási rendszer rájuk pakol.

# data[].attributes.attachment_link.description
Írások a pedagógiáról és a mai iskola alternatíváiról

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Már nagyon közel a karácsony, a szilveszter, sok-sok baráti, rokoni találkozás ideje. Jól jöhet ilyenkor, ha valamivel izgalmasabbá tudjuk tenni az együttlétet. Mondjuk a kaparós sorsjegyhez mit szóltok? 🙂 Nem arra gondoltam, amit a postán árulnak!

Készítsünk kaparós sorsjegyet mi magunk! El sem hiszed, mennyire egyszerű!

Az ötlet erről a blogról származik.

A leírás egyértelmű, de azért elmesélem.

Nyomtassunk ki szép formákat egy lapra (karácsonyfa, szív, bármi). Ezeket ragasszuk rá egy kartonra.

A lapokra tegyünk öntapadó fóliát. Az első képen celluxszal próbáltam, azzal is működik, de azért nem olyan szép!

A fóliát fessük be akrilfesték és folyékony szappan 2:1 arányú keverékével.

Hagyjuk száradni.

A folyamat gyorsítható hajszárítóval, ebben az esetben 5 perc alatt elkészülünk. 🙂

Aztán hajrá, kaparás!!!!

Érdemes, én például nyertem egy Túró Rudit! :)))

# data[].attributes.attachment_link.description
Már nagyon közel a karácsony, a szilveszter, sok-sok baráti, rokoni találkozás ideje. Jól jöhet ilyenkor, ha valamivel izgalmasabbá tudjuk tenni az együttlétet. Mondjuk a kaparós sorsjegyhez mit szóltok? 🙂 Nem arra gondoltam, amit a postán árulnak! Az ötlet erről a blogról származik. A leírás egyértelmű, de azért elmesélem.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nyolcéves fiúk és lányok sárga és kék edénykékkel rohangálnak a csaphoz, majd némelyikbe cukrot szórnak. Ezután 4×4-es formákba rendezve leteszik az edényeket, időnként megcserélik a sárgákat és a kékeket, újabb és újabb színmintákat kialakítva. A cukros víz mindig középre kerül, de változik a tálkák által kirajzolt minta.

Tudományos kísérlet folyik egy londoni általános iskolában. A gyerekek arra kíváncsiak, hogyan tájékozódnak a méhek, amikor táplálékot keresnek. Vajon a színt jegyzik meg, a mintázatot, vagy a cukros víz térbeli elhelyezkedését?

Az eredmények meggyőzően bizonyították, hogy méhek elsősorban a térbeli elhelyezkedésre figyelnek: amikor középre is csak vizet töltöttek, tízből kilenc méh akkor is ezekhez az edényekhez repült. Csakhogy amikor a cukros víz zöld edényekbe került, teljesen összezavarodtak a kísérlet alanyai: a legtöbben elölről kezdték a véletlenszerű keresést. Sikerült tehát igazolni, hogy a színek is fontos szerepet játszanak a méhek tájékozódásában!
valódi felfedezés
De ez még mind semmi. Mivel a méhek élettanával foglalkozó kutatók nem tudták korábban bizonyítani, hogy a méhek a színeket és a térbeli mintázatokat egyaránt használják, a gyerekek eredményei valódi felfedezésnek számítottak! Így aztán egy rangos tudományos folyóiratban, gondosan feltüntetve a kutatók nevét, megjelenhetett a dolgozat. Igaz, nem volt irodalomjegyzéke (vagyis nem hivatkozott más tudósok eredményeire) és nem voltak benne komoly statisztikai táblázatok és elemzések. Könnyű elképzelni, hogy meglepődtek az olvasók, amikor a tudományos szaklapban így kezdődött egy cikk: Egyszer volt, hol nem volt... majd gyereknyelven számolt be a kísérlet körülményeiről, a módszer nehézségeiről, és az ábrákat színes ceruzával rajzolták meg.

A diákok munkáját egy neurobiológus (az állati idegrendszer működésével foglalkozó kutató) segítette, aki hitt abban, hogy a gyerekek képesek kitalálni és lefuttatni valódi tudományos kísérleteket - hiszen az olyan, mint a játék. Ő maga semmit sem kényszerített a csapatra: csak elmesélte, mit csinálnak a méhekkel foglalkozó kollégái. Annyit kért csupán, hogy a gyerekek próbáljanak belehelyezkedni a méhek szerepébe, és az ő szemükön át tegyenek fel fontos kérdéseket. Így jutottak el végül a kutatás tervéhez, amit aztán meg is valósítottak.
[Az eredeti ábra nagy méretben letölthető innen.]
...
(A folytatás az őszi számban olvasható)
Nézd meg az ábrát, és találd ki, mivel foglalkoznál szívesen. Mutasd meg a tanárodnak és a szüleidnek, kérd ki a véleményüket, majd küldd el nekünk, és mi segítünk együttműködő szakembert találni - ha egyáltalán szükség van rá.

Az ábra angol nyelvű eredetije itt található: kyvl.org

Zalaegerszegen született 1961-ben. 1986-ban az ELTE BTK-n végzett magyar-történelem szakon. Sajtó-könyv és művelődéstörténeti kutatások után érdeklődése az információs társadalom, az információtörténelem, az információ humán tudománya, az Internet és az információ- és tudásmenedzsment kérdései felé fordult. Közel húsz éven át kutatott és tanított a Budapesti Műszaki Egyetemen, jelenleg a Szegedi Tudományegyetem...

Tovább a szerző oldalára

Kapcsolódó bejegyzések

# data[].attributes.attachment_link.description
Nyolcéves fiúk és lányok sárga és kék edénykékkel rohangálnak a csaphoz, majd némelyikbe cukrot szórnak. Ezután 4×4-es formákba rendezve leteszik az edényeket, időnként megcserélik a sárgákat és a kékeket, újabb és újabb színmintákat kialakítva. A cukros víz mindig középre kerül, de változik a tálkák által kirajzolt minta.

# data[].attributes.body
internetes zaklatás

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Telefonra küldött üzenetek, gyalázkodó sértegetések, személyes információk, képi tartalmak nyilvánossá tétele. A cyberbullying, azaz a webes zaklatás nemcsak megjelent Magyarországon, hanem sokkal súlyosabb probléma, mint azt gondolnánk: egy felmérés szerint a 11-17 évesek 59 százaléka élt már át hasonlót. Mit tehet a szülő, hogy megóvja gyermekét? Nem sokat.

„Te vagy legostobább, buta kurva, akit ismerek."
„Egy hányadék vagy. Kösd fel magad!"
„Látom, hogy elolvastad te szerencsétlen. Ha bőgni mersz, szünetben addig alázlak, amíg sírva nem szaladsz haza."
„Én a helyedben felvágnám az ereim! ;)"

Erika mutatja a 14 éves lánya telefonjára küldött üzeneteket. Bogi idén szeptemberben, az általános utolsó évében váltott iskolát. A csendes, halk szavú lány sosem számított különösképpen népszerűnek az osztálytársai körében, viszont egy új gyerek érkezése után egyenesen közutálat tárgyává vált az iskolában. „Először csak a suliban szólogattak be folyamatosan. Aztán elkeztek a Facebookon meg Viberen is irogatni, és versenyt csináltak abból, ki tudja a legcsúnyábbat mondani" - mesélte Bogi. A család sokáig nem tulajdonított nagy jelentőséget az ügynek. Úgy voltak vele, hogy "gyerekek, majd lerendezik egymás között". A lány viszont egyre lehangoltabb lett. Hosszú időbe telt, mire bevallotta, nem csak az iskolában csúfolják, hanem folyamatosan kap bántó üzeneteket az interneten is.

Erika és férje kétségbe estek, nem értették, hogyan írhat valaki olyat a lányának, hogy kösse fel magát vagy vágja fel az ereit. S zerették volna bevonni Bogi osztályfőnökét is a probléma megoldásába, mert kiderült, hogy lányuk esete nem egyedülálló. Viszont sem ő, sem pedig az iskola vezetése nem volt hajlandó érdemben foglalkozni a konfliktussal, ezért sürgősen kerestek egy másik iskolát.

A cyberbullyingnek (internetes zaklatás) nagyon sokféle megjelenési formája van: a bántalmazók a közösségi oldalakon lejárató kommenteket írnak az áldozatról, kínos fényképet vagy videót töltenek fel és osztanak meg róluk. Küldhetnek sértő vagy fenyegető üzeneteket, létrehozhatnak profilt az áldozat nevében, hogy így járassák le mások előtt, vagy a nevében küldenek az ismerőseinek üzenetet, amivel veszekedést szítanak. Visszaélhetnek a másiktól megszerzett személyes adatokkal (pl. fényképek, személyes információk), amiket nyilvánossá tehetnek. A bántalmazó célja ezzel a megszégyenítés, megalázás, lejáratás, hogy a másikat nevetségessé tegye.

A gyerekek többsége akkor is facebookozik, ha a szülő nem engedi

Csekeő Borbála, a Kék-Vonal Gyermekkrízis Alapítvány szakmai vezetője szerint Bogi esete messze nem egyedi. Aggasztó, hogy a gyerekek többsége még csak el sem mondja, ha bántják őt, és a szülők általában azzal sincsenek tisztában, hogy gyeremkük regisztrált a Facebookra.

„Teljesen mindegy, hogy a szülők engedik vagy sem a facebookozást, akkor is használja, ha tiltják. Viszont ha baj van, akkor már nagyon nehéz elmondani, hogy a tiltás ellenére internetezett és regisztrált a Facebookra, amihez kicsit idősebbnek is hazudta magát. Nem kell ahhoz rossz családnak lenni, hogy ezt ne legyen olyan könnyű megbeszélni a vacsoraasztalnál" - érvel Csekeő, aki szerint az sem feltétlenül világos egy tinilánynak, hogy miért problémás feltölteni valahova egy nyaraláson készült bikinis fotót magáról. "Nem az élettől elrugaszkodott feltételezés, hogy egy 13-15 éves lány simán nézhet ki néhány évvel idősebb, kész nőnek, és innen már csak egy hajszál, hogy olyan ember kezébe kerüljön a fotó, aki visszaél vele."

A pszichológus szerint a tinik szexuális fejlődésébe komoly éket üthet, ha egy vadidegen férfi úgy fordul hozzájuk, mintha azok a hajdobáló fiatal nők lennének, akiknek a fotókon látszanak. Egy ilyen közeledés még egy tapasztalt, felnőtt nőt is próbára tehet, nemhogy egy gyereket.
„Remélem, hogy meghalt"
Világszerte több olyan példát ismerünk, amikor tinik az őket ért webes zaklatással nem tudtak megbirkózni, és öngyilkosságba menekültek. Az egyik legismertebb eset a kanadai Amanda Toddé, aki az interneten megismerkedett egy fiúval, a csetelésbe belemelegedve meztelen képet küldött magáról, amit a fiú elkezdett terjeszteni. Amikor Amanda osztálytársaihoz is eljutottak a képek, addig piszkálták a lányt, míg öngyilkosságot kísérelt meg. Amikor ez nem sikerült neki, az iskolatársai ebből is viccet csináltak. Végül feltöltött a Youtube-ra egy videót, melyben elmondta, nincs senki, aki segítene neki, ezért nem tud jobb megoldást elképzelni, mint végezni magával. Amanda 15 éves volt, amikor sokadszori öngyilkossági kísérlete elérte célját.

Egy budapesti elit iskolában szerencsére nem lett ilyen súlyos következménye annak a 2015-ben nyilvánosságra került zaklatási ügynek, amely azzal kezdődött, hogy egy hatodikos lány ellen egy másik bakfis Viber-gyűlöletcsoportot alapított. A zaklatók később videóra vették a az áldozat megverését, és az erről készült videót egymás között terjesztették. A szülők akcióba léptek, és legalább annyit elérték, hogy ne mérgesedjen tovább a helyzet.

Itthon is nagy a baj

Csekeő szerint sokan azt gondolják, hogy Magyarországon még nem reális probléma a tinik közötti webes zaklatás. Ez ma már teljesen téves elképzelés, mert hétről hétre egyre több kétségbeesett gyerek jelentkezik be náluk. A jelenség azért van annyira új, hogy a cyberbullyinget megtapasztaló első hazai generáció még fel sem nőtt. Ugyanakkor nekik már a net a természetes közegük: nem csak online utálják egymást, itt is ismerkednek, lesznek szerelmesek, szerveznek programokat, ez az elsődleges kommunikációs platformjuk. Egyszóval mindent az interneten csinálnak.

Az egyik nagy budapesti bevásárlóközpont tetőkertjében kora este üldögélő és telefonjukat nyomkodó 10-15 fős kiskamasz társaság kérdésünkre elmondta, hogy az internetes oldalok közül leggyakrabban a Facebookot használják. Amikor a cyberbullyingról kezdtük őket faggatni, a többség elhúzódott. Akik maradtak, azok viszont 10-15 perc után egymást túllicitálva meséltek arról, miképp alázták már meg őket a neten. Van, aki azt mesélte, cseten szokták oltogatni, de akadt, akinek az a mindennapos élménye, hogy videóra veszik, amint a szünetben csúfolják, majd egymás között küldözgetik a róla készült "vicces" képekkel együtt. Arra, hogy szerintük ez rendjén való-e, és hogy miért nem mondják el a szülőknek, azt felelték, hogy akkor valószínűleg le lennének tiltva az internetről.

Magyarországon a 11-17 éves tanulók 59 százaléka élt már át online bántalmazást, mondta Csekeő egy nemzetközi felmérésre hivatkozva. Ez általában azt jelenti, hogy sértő üzenetekkel árasztották el, gúnyolják, megalázzák. Egy Hollandiában készült elemzés szerint a cyberbullying sokkal inkább ébreszt öngyilkos gondolatokat, mint a való életben történő zaklatás. Csekeő szerint a legdurvább netes zaklatók az offline világban sokszor egyáltalán nem viselkednek agresszorként, viszont a bántalmazottakat szinte kivétel nélkül egyébként is csúfolják, megalázzák az iskolában. A probléma, hogy a netes zakatás elől nem lehet elmenekülni, nincs vége az utolsó óra utáni kicsöngetéskor.

A szülőknek nincs választása

Csekeő szerint egy szülő akkor segíthet legtöbbet, ha tiltás helyett inkább partnerré válik az internetezésben. Egy 5.-6. osztályos gyereknek már a házi feladat megoldásához is szüksége lehet az internetre, Facebook-csoportokban szerveződnek az iskolai programok is. A szakember szerint lehet „üzletelni" a gyerekkel, például, hogy 13 éves kora előtt ne csináljon saját profilt, hiszen akkor hazudnia kellene a koráról. Ha valakivel beszélgetni szeretne, ha megosztana valamit, használja inkább a szülő profilját - így könnyebb ellenőrizni is, mi történik.

„Sokszor még az is segíthet, ha a szülő digitális analfabétának érzi magát. Hitelesebben tudja mondani, hogy gyere, mutasd meg nekem, hogyan működik. Nézzük meg együtt! Jé, ha ide kattintok, akkor ezt az egész világ látja? Figyelj, nem veszélyes ez egy kicsit?" - mondta Csekeő Borbála, aki szerint ha egy szülő azt is tudja, hogy a Facebook nem rossz kezdet az internetezésre, mert elég jó a moderációja, és elég széles körűek a biztonsági beállítások, akkor együtt dönthetik el a gyerekkel, hogy mire akarják használni a közösségi oldalt. Például ha arról posztolnak, hogy elveszett a gyerek kiskutyája, akkor jó, ha minél többen látják. De az, hogy valaki leette magát egy családi nyaraláson, inkább csak otthon, családi körben vicces, és nem jó ötlet az egész világ számára közszemlére tenni.

# data[].attributes.attachment_link.title
Miért írják a lányomnak, hogy kösd fel magad?

# data[].attributes.attachment_link.description
Telefonra küldött üzenetek, gyalázkodó sértegetések, személyes információk, képi tartalmak nyilvánossá tétele. A cyberbullying, azaz a webes zaklatás nemcsak megjelent Magyarországon, hanem sokkal súlyosabb probléma, mint azt gondolnánk: egy felmérés szerint a 11-17 évesek 59 százaléka élt már át hasonlót. Mit tehet a szülő, hogy megóvja gyermekét? Nem sokat.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mindenhatónak hisszük magunkat, hiszen bármit azonnal megkaphatunk gombnyomásra.
Képtelenek vagyunk huzamosabb ideig koncentrálni, mert valami állandóan megakasztja a figyelmünket.
Kóros önimádatban szenvedünk, és mániákusan mutogatjuk magunkat, szöveg, kép és videó formájában is.
Gyerekesen viselkedünk és képtelenek vagyunk felnőni.
Egyre jobban vonzódunk a sötétséghez, a borzongató és a tiltott világa felé.

Ezt műveli velünk az internet és a média - állítja Elias Aboujaoude, a Stanford Egyetem professzora, a média és a személyiség egymásra gyakorolt hatásainak kutatója. „Az, hogy mindent megkapunk gombnyomással, a mindenhatóság tudatával ruház fel bennünket: egy kattintással választok, cserélek, vásárolok, ami ugyancsak praktikus, de mit csináljak az egyre romló párkapcsolatommal: azt is cseréljem le gombnyomással?" - teszi föl a kérdést Aboujaoude.

Egyben arra is felhívja a figyelmet, hogy a mai médiakörnyezet felébreszti bennünk az impulzivitás iránti igény t is: a figyelmünk állandóan megszakad, nem koncentrálunk hosszan szinte semmire, mert mindig az éppen zajló esemény és az aktuálisan nagyobb inger a legérdekesebb. Ez pedig egyre kevésbé bosszant bennünket, állandóan várjuk az újabb, grandiózusabb ingereket. Ha mindez nem lenne elég, az újmédia a nárcisztikus hajlamot is erősíti bennünk - figyelmeztet Aboujaoude -, ami leginkább abban nyilvánul meg, hogy a közösségi oldalakon keresztül mást sem csinálunk, mint magunkat mutogatjuk.

A képet érdemes azonban azzal árnyalni, hogy a manapság népszerű közösségi portálok leginkább pont arra vannak kalibrálva, hogy igényünk legyen megjeleníteni magunkat kép, hozzászólás, és videó formájában is. A pszichiáter úgy látja, a sok esetben túlzásba vitt önmutogatás egyenlő a regresszióval, vagyis bizonyos értelemben a kamaszkor állapotában tart bennünket, amikor azzal voltunk elfoglalva, hogy feltérképezzük, miként reagál ránk a környezetünk. Mindeközben az internet komoly kísértésbe is ejt bennünket: mivel a sötét és tiltott tartalmak szintén egy gombnyomással elérhetőek, ezért általában egy gombnyomással el is érjük őket.
Mindennél jobban féltett és óvott gyerekek
Mindez persze nem azt jelenti, hogy mindannyian így viselkedünk, ugyanakkor tény, hogy az említett jelenségek hatásaitól egyre nehezebben függetlenítjük magunkat. Főként azok a fiatalokra igaz ez, akik még épp csak, vagy már egyáltalán nem emlékeznek arra, mi volt az internet előtt. (Bár valószínűleg leginkább tv-t néztek szabadidejükben.) Nem véletlenül nevezik őket - egyes megközelítések szerint az 1981 és 2000 közt, mások szerint az 1993 és 2003 közt születetteket - „szupermost" generációnak. Az említett személyiségjegyek mellett ugyanis általánosságban nagyban jellemzi őket az is, hogy mindent azonnal akarnak.

Tény, mindezt nem ész nélkül. Pontosan tudják, hogy kezükben az okostelefon, kezükben az irányítás. Mindaz, amit szupermost szereznek meg, tudatos fogyasztói magatartással teszik. Ez részben abból fakad, hogy a világszerte két és fél milliárdnyi szupermost fiatal sokkal képzettebb elődeinél. Ennek köszönhetően több bátorság van bennük, magasabb az önbizalmuk, ambiciózusabbak, és jobban kötődnek a technológiához is. Nem feltétlenül maguk a technológia megoldások jelentik a legfőbb értéket számukra, hanem mindaz, amit elérnek általuk: a szabadságot és a kapcsolódás lehetőségét.

A szupermost fiataloknak ezen belül az élmény azonnali megosztása a legfontosabb, főként a közösségi médián keresztül, amelynek használata teljesen természetes számukra. Ők már belenőttek/beleszülettek a közösségi médiába, sokkal természetesebben kezelik, mint az előző generációk. Egyes médiaszakemberek szerint számukra az élmény azonnali megosztása sok esetben még a tartalomfogyasztásnál is fontosabb, teljesen mindegy, hogy milyen alkalmazást vagy közösségi oldalt használnak hozzá. A tv-n nézik a Youtube-ot, az asztali gépen a tévésorozatot, a zenét pedig telefonon hallgatják.
Hálószoba-kultúra és túlféltett gyerekek
Izgalmas kérdés és gondolatkísérlet, hogy mit hoz a jövő: milyen gyerekeket fognak nevelni a „szupermost" szülők, és belőlük később milyen felnőttek lesznek? Valószínűleg nem marad következmények nélkül, hogy a szupermost szülők közül egyre többen gondoskodnak - tudatosan vagy sem, itt éppen jóformán lényegtelen - arról: gyereküknek már születése pillanatában, vagy akár már azelőtt legyen digitális lábnyoma. Gondoljunk csak a legnagyobb közösségi oldalakra feltöltött x-hetes magzatokról készült ultrahangképekre, a szülőszobán készült videókra, vagy közvetlenül a szülés után feltöltött újszülöttes családi szelfikre. A gyereknek így már kétéves korára komplett digitális története lesz.

Ugyanakkor a szülők a digitális eszközöket nem csupán a gyerek életének megörökítésére, hanem óvására is használják és használhatják. Aczél Petra médiakutató, egyetemi docens hálószoba-kultúrának nevezi azt a jelenséget, amikor a szülők olyannyira féltik gyermeküket, hogy legszívesebben ki sem engednék az utcára. Úgymond kibélelik a gyerek hálószobáját számítógéppel, televízióval, tablettel, okostelefont adnak a kezébe, hogy a való világ helyett inkább egy virtuális térben verjék meg, ott érjék konfliktusok.

Szintén extrém példái a túlféltésnek és a szülői felügyeletnek azok az appok, amelyek egyfajta nyomkövető rendszerként jeleznek a szülőnek arról, hogy éppen merre jár a gyermek, letért-e esetleg a bejáratott és biztonságot otthon-iskola útvonalról, illetve a környezetében hol található a legközelebbi kórház, rendőrség, tűzoltóság és katasztrófavédelem. Amellett, hogy a szülő letilthat bizonyos tartalmakat gyermeke gépéről, azt is szabályozhatja, hogy az engedélyezett tartalmakat mikor láthatja a gyerek. Például ma már külön applikáció áll a szülők rendelkezésére, hogy a gyerek telefonját vagy tabletjét blokkolhassa vacsora- és/vagy ebédidőben.
X,Y,Z generáció, de mi lesz utána?
Ha a szupermost szülők nem is mennek el idáig, a digitális eszközök akarva-akaratlanul is egyre inkább a nevelés eszközeivé válnak a kezükben. A jövőkutatók előrejelzései szerint az alfákra - vagyis a 2010 után született gyermekek generációjára - még sokkal erőteljesebben hatnak majd a szüleik nevelési elvei, mint az eddig generációkra. Kortársaik, pedagógusaik vagy a példaképül választott médiasztárok ringbe sem szállhatnak majd szüleikkel, akik általánosságban elkényeztetik, túlféltik őket, és azt kommunikálják feléjük, hogy mennyire különlegesek. Ha bejön a jóslat, akkor a reklámszakemberek készülhetnek, ha egy alfának el akarnak adni valamit, akkor a szülőket is ugyanúgy meg kell győzniük.

Miért lesznek rájuk hosszú távon a szülők soha nem tapasztalt befolyással? Ebben elég borúlátóak az elképzelések a jövőről, mert az alfák generációjának sokkal kevesebb személyes emberi kapcsolata lesz, mint szüleiknek, ezért sokkal kevesebbet fognak személyesen beszélgetni. A szülők egész egyszerűen adottak a kezdetektől és kéznél vannak. A prognózisok szerint a pszichológusok is új kihívással fognak szembesülni: minden idők legmagányosabb generációjának tagjai a kanapén az elszigetelődésről fognak nekik leginkább panaszkodni.

Az előrejelzés túlzónak és elképzelhetetlennek tűnhet, ugyanakkor rendkívül tanulságosak az amerikai HR-szakértő, a New York Times és a Forbes Magazin szerzője, Dan Schawbel felmérései, amelyekből kiderült, hogy az amerikai diákok úgy értékelik, a digitális technológiának és az állandó netezésnek köszönhetően sokat romlottak szociális és kommunikációs képességeik. Ugyanakkor az ausztrál demográfus, egyben kedvelt TED-előadó, Mark McCrindle szerint az alfák lesznek a jövő nagy átalakítói, akik képesekké válnak megküzdeni például a globális felmelegedés hatásaival.

McCrindle gondolatmenete abból indul ki, hogy a történelem során az egyénnek alig volt bármi hatalma és hatása a környezetére, az alfák viszont még szüleiknél is tudatosabban fogják használni személyre szabott telekommunikációs eszközeiket, amivel kontrollt gyakorolhatnak számtalan dolog fölött, akár a másodperc töredéke alatt. Tudatában lesznek annak, hogy bizonyos értelemben az elvárásainknak megfelelően alakíthatják a világot. Nem véletlenül ők lesznek minden idők legmerészebb vállalkozói, amiben az is szerepet játszik, hogy minden eddigihez képest nekik lesz a legnagyobb hozzáférésük a közönséghez és az információkhoz.

A jövőkutatók következtetései szerint az alfák nagyon magasan képzettek és rendkívül felkészültek lesznek. Generációjuk valóban komolyan fogja venni a tudás és az élethosszig tartó tanulás jelentőségét, ezért ők fognak a legtovább ülni az iskolapadban. A hivatalos oktatási rendszer mellett az internet segítségével autodidakta módon fogják művelni magukat: akik számára megfizethetetlen lesz a felsőoktatás, olcsóbb online tanfolyamok segítségével fogják megszerezni, majd pallérozni a tudásukat. Ezen belül is a gyakorlati, alkalmazott tudás lesz a legfőbb érték számukra. Az emlékezet viszont nem lesz fontos az alfáknak, hiszen az emlékeket megőrzik majd helyettük a digitális adathordozók és az internet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ez a "szupermost" generáció ideje, de már készülnek az alfák

# data[].attributes.attachment_link.description
Az évezred végén született "szupermost generáció", kezében az okostelefonnal mindent azonnal szeretne megszerezni, de tagjai sokkal tudatosabb fogyasztók, mint a szüleik. A legfőbb érték számukra az új technológiák nyújtotta szabadság, valamint a kapcsolódás lehetősége, és minden élményüket azonnal megosztják a közösségi oldalakon.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pédául azt, hogy Insoo Kim Berg személyesen lép oda mindegyikükhöz, a szemükbe néz, megérinti a vállukat, rájuk mosolyog, és elmondja, hogy te ma ezt és ezt csináltad. Ettől a gyerek érzi, hogy észrevették a jelenlétét, hogy felfigyeltek rá, a legapróbb dologra is, amit napközben csinált. Ő már valószínűleg el is felejtette, de Insoo felírta, és elég fontosnak érezte ahhoz, hogy ki is mondja. Ez az egyik legfontosabb mozzanata a megfigyelésen alapuló pozitív visszajelzésnek. Nem általánosságban mondja el, hogy jók voltatok, hanem személyre szólóan. Akkor tesszük valakivel a legjobbat, ha a tudtára adjuk, hogy észrevettük őt, a legapróbb pozitívumot is a viselkedésében.
A kirekesztettek
„Minden osztályban van legalább 1-2 gyerek a peremen!" Ezt a mondatot számtalanszor hallottam, amikor gyermekvédelmi szakemberként dolgoztam több budapesti gimnáziumban. Nagyon sokszor kértek szociometriai elemzést, amelyeknek az eredménye valóban az volt, hogy legalább 1-2 gyerek teljes magányban, kapcsolatok nélkül volt a saját osztályában. Senkinek nem mondaná el a titkait, senkivel nem töltene el időt, és senki nem választja őt barátjának, bizalmasának.

Abban az osztályban is volt egy kislány, aki a peremen volt korábban. Azzal, hogy Insoo dolgozni kezdett velük, az ő helyzete is megváltozott, a film végén ezt el is meséli. Most már őt is elhívják játszani, már neki is szólnak, hogy menjen át délután. És az arca ragyog közben.
Mi segített a peremen levő kislánynak?
Az, hogy jött valaki, aki észrevette őt. Aki kapcsolatok nélkül ül egy osztályban, az láthatatlan. Nem veszik észre, hogy miben tehetséges, nem veszik észre, hogy jó valamiben. Ha fel is tűnik a jelenléte, az negatív jelzőkkel történik. Ha valamit hibázik, egy egész osztály mulat rajta, és ha ez neki rosszul esik, akkor még legyintenek is rá, hogy „ugyan, mi csak vicceltünk!" A jelenség megfoghatatlan, de nagyon erősen hat, és a hatása alól a tanárok sem tudnak kibújni. Akaratlanul is másképp kezelik a kirekesztett diákokat. Kevesebb visszajelzést adnak nekik, elfogadják, hogy ők mások, hogy nem vesznek részt a közös programokon. Sőt, sokan gondolják, hogy ők akarnak kívül maradni.

Amikor felkértek, hogy készítsek szociometriát, az osztályfőnökök előre megmondták, hogy ki lesz a középpontban, és ki lesz a peremen. Többnyire igazuk is lett. A továbbiakban azon kellett dolgoznunk, hogy ez változzon, de ez csak akkor vált lehetségessé, ha az osztályfőnök szembenézett azzal, hogy nagyon nincs rendben, hogy valaki teljes magányban tölti a napjait az iskolában.

Insoo egyformán kezeli a gyerekeket, nem tesz különbséget köztük. Mindenkinek ad pozitív visszajelzést. Mivel kívülálló, nem hatnak rá a ki nem mondott viszonyok, szokások, elvárások. Nem alkalmazkodik az osztály normáihoz (ő oké, ő nem oké), mindenkire figyel.

Abban a pillanatban, hogy a diákok és a tanárok is meghallják a peremen levő tanulókról, hogy miben jók, megváltozik a hozzáállásuk velük kapcsolatban. Nem könnyű ignorálni valakit, aki mindig kedvesen segít, aki kérés nélkül odaadja a felszerelését, aki mindent lejegyzetel, aki sokat mosolyog, akit valaki már kedvesen és pozitívan kezel, azt sugallva ezzel, hogy ő egy értékes tagja a közösségnek.

A pozitív visszajelzésekkel Insoo közösséget formál az osztályból. Közös célt ad nekik, amit csak együtt érhetnek el. A skálán csak akkor léphetnek feljebb (vagy maradhatnak a jelenlegi lépcsőfokon), ha együtt dolgoznak, ha mindenki kiveszi a részét, ha mindenki arra törekszik, hogy javuljon a kapcsolatuk egymással és a tanárokkal is. Senki nem lehet kirekesztve. Insoo nem azért kezdett el foglalkozni az osztállyal, hogy a peremen levő lánynak segítsen, de talán neki volt a leghasznosabb ez a közös munka. A csapat tagjává vált, ez pedig a legfontosabb egy diáknak. Korábban nagy valószínűséggel utált iskolába járni, hiszen ki szeretne nap, mint nap bemenni oda, ahol nem veszik észre, ahol kinevetik. Ki szeretne napi 7-8 órát eltölteni egy olyan közösségben, ahol senki nem kedveli, senki nem akar barátkozni vele. A film végén öröm nézni az arcát, ahogy arról beszél, hogy most már őt is hívják játszani. Nem tűnik nagy dolognak, pedig hatalmas és fontos, és már csak ezért is érdemes volt ezt a munkát elkezdeni.

Mindez bizakodóvá tehet minket abban, hogy lehetséges segíteni a kirekesztett diákoknak, ráadásul semmi olyan eszköz nem szükséges, ami bonyolítaná a dolgot. Nem kell hozzá extra tudás, nem kell hozzá drága képzés, nem kell hozzá nagyon sok idő. A szokásos iskolai rutin keretében meg lehet tenni, mert csupán arra van szükség, hogy az osztályban tanító pedagógusok alkalmazzák a megfigyelésen alapuló pozitív visszajelzés gyakorlatát.

A megoldásfókuszú megközelítés túlmutat az iskolai kereteken, használható bármilyen helyzetben, bármilyen közösségben, vagy négyszemközti beszélgetésben, de talán a diákok azok, akik a legtöbbet profitálhatnának abból, ha a szülők és a pedagógusok megismernék és használnák.
Ha szeretnéd megismerni a filmet, amely Insoo munkáját mutatja be, jelezd Göntér Móninak a gonter@solutionsurfers.hu e-mail címen! Iskolák számára, oktatási célokra felhasználható.
SZERZŐNKRŐL
Gyarmati Katalin Anna mediátor. Nem terápiás munkát végzez, hanem a problémák megoldásában segít a hozzá fordulóknak, mindig a jövőt szem előtt tartva, a legjobb megoldásra fókuszálva. Alkalmazták több gimnáziumban gyermekvédelmi szakemberként, dolgozott középsúlyos értelmi fogyatékos gyerekekkel, ezen kívül családgondozóként foglalkozott problémákkal küzdő családokkal. A mediátor szakmán belül mindezeket a tapasztalatokat kamatoztatja nap mint nap, tapasztalatairól weboldalán számol be rendszeresen, Kamasznavigátor című kiadványa a közelmúltban látott napvilágot.

# data[].attributes.attachment_link.title
Aki kapcsolatok nélkül ül egy osztályban, az láthatatlan

# data[].attributes.attachment_link.description
Írtam már arról, hogy hogyan működik a megfigyelésen alapuló pozitív visszajelzés egy osztályban. A szakember bemegy az osztályba, elmondja a gyerekeknek, hogy aznap velük lesz, és mindent, amit jól csinálnak, felír egy papírra. A nap végén pedig elmondja nekik, hogy miket figyelt meg. Filmvetítésen jártam, megosztanám veletek, mit láttam...

# data[].attributes.body
Gyarmathy Éva

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A digitális kultúrával alapvetően alakul át a felnövekvő generációk gondolkodásmódja, idegrendszere - magyarázta nemrég a Digitális Nemzedék Konferencián. Milyen változásokról van szó?
Nemcsak az úgynevezett digitális bennszülöttek ( az a generáció, amely már beleszületett a digitális világba - a szerk.) gondolkodása, idegrendszere változik meg, hanem mindenkié. Az emberi agy rendkívül képlékeny, nyitott, tapasztalatfüggő rendszer, amelynek a működési módja a környezet hatására alakul. Ha a környezet megváltozik, akkor ezzel együtt az idegrendszerünk, a gondolkodásunk is változik. Ez nemcsak a gyerekekre igaz, hanem a felnőttekre, öregekre is.
Ma egy kultúraváltást élünk át, amikor az írásbeliséget átalakítja, sőt lassan le is váltja a digitális kultúra. Konkrétan ez milyen változást hoz a gondolkodásunkban?
Egy klikk és ott a Vaskapu Akkor most kezdjünk el aggódni, hogy a következő generációk elfelejtik az általunk megszokott és tisztelt, az írásbeliségre alapuló kultúrát?

Erre az új helyzetre a felnőtt társadalomnak, főleg a pedagógiának egyelőre nincs válasza. Mit tud tenni ma egy tanár egy csomó olyan gyerekkel, akik már nem az addig megszokott gondolkodással, tudásszerzéssel ülnek (ha ülnek) a padokban? Gyorsabb feldolgozás, gyorsabb felejtés Nemcsak hogy megváltozott hirtelen a gondolkodás, hanem azzal a történelemben egyedülálló helyzettel állunk szemben, hogy a tudás egy szegmensét (a digitális kultúrához való hatékony kapcsolódást) nem a tanár birtokolja, hanem a tanítványai.
Az interneten is olvasni kell, nem? Az elemzést a vizuálitás váltja Visszatérve az iskolára. Bemegy a tanár az órára, mit kezd a digitális generációval? Hagyományos tanulási technikákkal a gyerekek unják az órát, fegyelmezetlenek, mást csinálnak. Mit kellene tenniük a pedagógusoknak?
"Az az olvasás nem ugyanaz." Az új köznevelési törvény, az új alaptanterv 90 százalékban központi előírásokat tartalmaz. Hogy lehet ilyen szűkre szabott keretekben figyelni a digitális nemzedék új tudására, új problémáira? Fotók: Neményi Márton Ön szerint, mondjuk 30 év múlva milyen lesz ez a generáció, amelyik most kerül be az iskolákba?
Az elemző alkatokat kezelni kell majd
Az írásbeliség azt segítette, hogy az ember elemzően tudjon gondolkodni. Fontosak a részletek, az oksági összefüggések. A digitális kultúrában egy csomó régebben fontos készségre nincs szükség ahhoz, hogy információt szerezzek, és akár jó teljesítményeket is elérjek. Annak idején ahhoz, hogy tudjam, milyen a Vaskapu, el kellett oda utazni vagy legalább Jókait kellett olvasni (igaz, kiderült, ő sem látta, amikor leírta). Az információ megszerzése, a műveltség egy előzetes tudást kívánt. Fel kellett dolgozni a verbális, nyelvi anyagokat, hogy saját képeket alkossak. A klikkelős világban ehhez elég egy gombnyomás, és látjuk magunk előtt a Vaskaput. Így egész kis gyerekek is hatalmas tudásra tesznek szert.

A gyerekek agya hozzászokik, hogy vizuálisan rettentő sok információt dolgozzon fel. Ugyanakkor ma már az óvodában sem egyszerű egy hosszabb mesét elmondani nekik, mert unják, szükségük van a képekre. A digitális generációk könnyedén kezelnek nagy ingertömegeket, gyorsabban tudnak dönteni, hamar kiismerik a különböző helyzetekben magukat, és szimultán képesek több tevékenységet folytatni. Viszont, minthogy minden információt könnyen elérnek, azok megjegyzésére már szinte egyáltalán nincsen szükségük. Az emlékezőképesség így rohamosan romlik.

Az írásbeliség kialakulásakor is azért aggódtak, hogy az emberiség elbutul. Szókratész például azt mondta (és ugye, ezt Platón leírta), hogy az írás által gyengül a memória, a tudás felszínessé válik, mert míg a fejben őrzött tudás élő, az ember sajátja, a leírtak csak emlékeztetők. Igaza volt Szókratésznek: a memóriánk tényleg elromlott, közel sem tudunk már akkora anyagokat fejből megjegyezni és visszaadni, mint azelőtt. De „cserébe" kialakítottunk egy másfajta gondolkodási módot, a logikai-elemző gondolkodást. A mostani kulturális váltással épp ez szorul háttérbe.

Az írásbeliség kialakulása előtt az emberiségnek holisztikus, átlátó, képszerű élményeket használni képes gondolkodása volt, amit elnyomott az elemző gondolkodás. Most az elemző gondolkodás szorul háttérbe és jön (újra) az egészleges, az élményeket elsősorban vizuálisan megragadó gondolkodás. Nem gondolom, hogy egyik vagy másik gondolkodás butább, csak azt, hogy más. Egy feladatot ugyanúgy meg lehet oldani az elemző, mint az egészleges gondolkodással. Vannak feladatok, amiknél az egyik, másoknál a másik a hasznosabb.

Még kérdésként sem vetődött föl eddig ez a probléma. Azt szokták mondani, hogy a mai gyerekek ilyenek, meg olyanok, és csak egy nemzedéki kérdésről van szó. Nemzedéki probléma mindig volt, mert mindig változott a környezet, és az ember azt tekinti természetes közegnek, amibe beleszületett. Ezt hívjuk szocializációnak. De ilyen mértékű kulturális váltás, ami ennyire átalakítja az idegrendszert, utoljára az írásbeliség kialakuláskor volt. Csakhogy az több száz év alatt alakult ki, miközben a digitális kor néhány évtizeden belül.

Így van, de ennek egy része azért látszólagos. A digitális bennszülöttek rengeteg tudásképet gyűjtenek be, de azokat nem tudják rendszerbe rakni. Mi pedig elvárjuk ezt tőlük. Közben egyre több tananyagot „nyomunk le a torkukon", amitől a gyerekek csak szenvednek. Miközben a világban egy csomó anyag, információ úgyis rájuk zúdul. Szerintem, ha adnánk nekik egy vázat, hogy erről és erről kellene tanulni, akkor ők azt ki tudnák tölteni tartalommal. Nem okosabbak lettek a gyerekek, csak másként tudnak tanulni, mert az információk könnyen elérhetők. De ettől még a készségeik, az íráshoz, olvasáshoz szükséges gondolkodási készségeik nincsenek meg.

Az az olvasás nem ugyanaz. A neten úgynevezett korlátozott kódokkal találkozunk. Sok kép, kevés szöveg. Az 1960-as években Bernstein írta le a szociokulturálisan hátrányos helyzetűekkel kapcsolatban a korlátozott kód használatát. Hol van a kisautó? „Ott, ni! Ott, ott!" - mondják korlátozott kóddal az ingerszegény környezetben élők. „Ott van az asztal alatt, a cipőtől jobbra" - mondják mások, kidolgozott kóddal. Most a korlátozott kód terjed, a gyerekek látszólag állandóan verbalizálnak, de amikor írogatják az SMS-t, meg a kommenteket, vagy chatelnek, erősen korlátozott kódokat használnak, jeleket adnak.

Az iskolában használni kellene a kultúrának megfelelő eszközöket. Azért, mert a tanító néni nem tudja az internetet használni, attól még a gyerekek tudják. Sokféleképp lehet használni az új eszközöket, új gondolkodást. Ma nemigen olvasnak el a gyerekek Jókai-tájleírásokat. De ha azt mondjuk nekik, hogy „filmrendezőként" keressenek az adott jelenetnek megfelelő hátteret, azt fényképezzék le mobillal, majd a fotókat megbeszélik, összehasonlítják, akkor észrevétlen máris bevontuk őket az irodalmi világba.

Egy tanárnő SMS-ekben dolgoztatta fel a Rómeó és Júliát. Azaz korlátozott kódra fordították le a kidolgozott kódot. Kiderült, hogy nagyon mély érzelmeket tudtak kifejezni az SMS-ekkel. És mindehhez el kellett olvasni Shakespeare-t, meg kellett érteni a szöveget, a jeleneteket. Fel lehet dolgozni egy-egy tananyagot a Facebookon. És még számos ilyen példát lehetne mondani, kitalálni. Arra azért vigyázni kell, hogy a virtuális világban virtuális képességek alakulnak. Szükség van arra is, hogy a valósághoz kötődjenek a gyerekek. Ebben sokat tanulhatunk az írásbeliség előtti kortól. Én három dologra szoktam felhívni a figyelmet, amire sokkal több időt kellene fordítani: a mozgás, a művészetek és stratégiai táblás játékok.

Keretekre szükség van, mert pont a rendszer hiányzik a gyerekeknek. De más egy belvárosi iskola, egy falusi, egy tanyasi iskola. 80 vagy 50 évvel ezelőtt még talán lehetett ugyanazt, ugyanúgy tanítani a gyerekeknek, de ma nem. Én úgy látom, hogy a NAT-ot olyanok készítették, akik alig digitális bevándorlók, így aztán ez a keret nem erre a világra született. Nem bíznak a tanárokban, pedig ők sokkal alkotóbb szellemiségek, mint gondolják. A tanári közösségek sikeresek akarnak lenni. Ha a tanárokat hagynánk, hogy maguk készítsék el - akár a gyerekeket is megkérdezve - a tanmenetet, akkor jobban hinnének benne.

Én már régen kidolgoztam egy diagnosztikai kategóriát, a diszpulziát. Ez azokat a "nehézkes" egyéneket írja le, akik átgondoltan, elemzés és megfelelő következtetések meghozatala után cselekszenek, valamint bizarr viselkedéseik közé tartozik, hogy regényeket olvasnak, kézzel írnak és technikai eszközök nélkül számolnak. Legtöbbjük még zenélni is tud. Ezeket kell majd kezelni. A „normálisak" gyorsan meg tudnak szerezni információkat, gyorsan döntenek, sikeresen működnek majd. Másrészt egyre több olyan gyereket látok, akiket álmodozóknak hívhatunk (a mai diagnózis szerint figyelemzavar), akiknek tele van a feje képekkel, de azokat nem tudják rendszerré összerakni, egy dologra nem tudnak figyelni. A következő generációban ezek az álmodozók fognak csodákat kitalálni, a nyüzsgő többség pedig majd megcsinálja azokat.

Gyarmathy Éva (1958.)

# data[].attributes.attachment_link.description
A digitális kultúrával alapvetően alakul át a felnövekvő generációk gondolkodásmódja, idegrendszere - magyarázta nemrég a Digitális Nemzedék Konferencián. Milyen változásokról van szó? Nemcsak az úgynevezett digitális bennszülöttek ( az a generáció, amely már beleszületett a digitális világba - a szerk.) gondolkodása, idegrendszere változik meg, hanem mindenkié.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kommunikációs szakemberek, pszichológusok, agykutatók vagy épp pedagógusok más-más szemszögből írták le jellemzőiket, mégis hasonlóan vélekednek az úgynevezett „digitális bennszülöttekről" ( Prensky, 2012). E generációt ismernünk kell a tekintetben is, mit gondolnak az olvasásról, az irodalomról. Megváltozott fiziológiai sajátosságaik ( Gyarmathy, 2012) alapján is feltételezhetjük, hogy e téren jelentősen eltérnek az előző nemzedékektől.

Általában egyetértés van abban, hogy ez az 1995 után született korosztály - amelyet valójában mindegy, hogy X, I, C, Y vagy épp Z generációnak hívunk- gondolkodásában, kulturálistermék-fogyasztási szokásaiban, kapcsolatgazdálkodásában lényegesen eltér a korábbi nemzedékektől. Külön érdekesség, hogy jelenlegi diákjaink az elsők a történelem során, akik nem a szüleiktől sajátítottak el fontos, gyakran előkerülő, gyakran használatban lévő ismereteket. Sőt, jellemzően ők okítják az előző generációt a digitális technika és kultúra sajátosságaival kapcsolatban ( Varga, 2012). (Ez a kiváltság viszont aligha „öröklődik", az ő gyermekeik vélhetően már nem lesznek előnyben a szüleikhez képest.)

Ami számunkra ennél is érdekesebb, az az, hogy a „Z-k" érezhetően másképp viszonyulnak az olvasáshoz és az irodalomhoz is. „A digitális korban senki nem olvas már ugyanolyan hatékonyan, mint a múlt században. A hosszú tájleírásokat átugorja gyakran még az irodalmat kedvelő olvasó is. A képzetalkotás által nyert élmények ismeretet, tudást jelentettek, amíg képekben nem volt elérhető annyi információ, mint manapság." ( Gyarmathy, 2012) Emellett e generáció tartózkodik az élményszerző olvasástól, helyette az információszerzés lett fontosabb, érdekesebb számukra. ( Greenfield, P. 2009)

Pedagógusként, egyetemi oktatóként és könyvtárosként is érzékeltük, érzékeljük a változás t. Fontos a terminus, így, jelző és minősítés nélkül. Értékelésre ezúttal nem vállalkozunk, ám a változás jellegére és részben az okaira is kíváncsiak voltunk - ez indított bennünket az alábbiakban leírt, 2012 őszétől 2013 tavaszáig végzett kutatás megtervezésére, majd elvégzésére.

A KUTATÁS CÉLKÖZÖNSÉGE, CÉLKITŰZÉSEI, AZ ADATOK FELDOLGOZÁSA

Célközönségünk a középiskolás korosztály volt, a vizsgálat kezdetekor (2012 őszén) 9-12. osztályos tanulók. Azért éppen ők, mert esetükben már nyilvánvalóan érzékelhetők a különbségek az idősebbekhez képest (a legidősebbek is 1995 után születtek), s ők jó visszajelzést adhattak a kisgyermekkori hatásokról éppúgy, mint a felső tagozatos (irodalom)tanítás eredményességéről.

Miközben kérdőívünkkel jórészt az olvasásszociológia tárgykörébe tartozó felvetésekre kerestünk választ, ennél többet is szerettünk volna megtudni. Nagyon fontosnak tartottuk az attitűdvizsgálatot, az olvasáshoz, az irodalomhoz való viszony feltárását a megkérdezettek esetében.

A kérdőívek valamennyi számszerűsíthető adatát Excel táblázatokban rögzítettük. A különböző, egyszerre több szempontot összevető képletek segítségével a viszonylag nagyszámú kérdőív esetén is sikerült minden általunk vizsgált összefüggésről pontos adatokat gyűjtenünk.

A nagyjából 700 kiküldött kérdőívből végül 548 értékelhetőt kaptunk vissza - ezeknél minden kérdésre elemzésre érdemes válaszokat írtak a diákok. (A hiányosan kitöltött lapokat nem vettük figyelembe.)

A felmérésünkbe bevont középiskolások között volt szakiskolás (9,31%), szakközépiskolás (29,93%) és gimnazista (60,77%) - e téren messze voltunk attól, hogy reprezentatív legyen a mérés. Ugyanakkor például a nemek aránya (52,55% lány, 47,45% fiú) szinte tizedre megegyezik az országos aránnyal.

Az adatgyűjtéshez önkitöltős kérdőívet használtunk, ezeket e-mailen juttattuk el a kutatásban részt vevő pedagógusokhoz. A kitöltés papíralapon történt, nem tanórai keretek között, s természetesen anonim módon.

A válaszadó tanulók 48%-a falusi, a többiek városban élnek - jellemzően inkább kisvárosban. Annak ellenére, hogy az ország több pontjáról kaptunk kitöltött kérdőíveket, a területi megoszlás sem volt reprezentatív. A mérés így országos hatókörű volt (határon túliakat nem vontunk be a vizsgálatba), a minta azonban még az adott életkorú megkérdezettek körében sem feltétlenül tükrözi az alapsokaság attitűdjét.

Ami a szülők iskolázottságát illeti, meglehetősen vegyes a kép, az apák között a szakképzettséggel rendelkezők (41,21%), az anyák között a diplomások voltak legtöbben (29,93%) (1. ábra).

A szülők legmagasabb iskolai végzettsége

A válaszadók életkorát illetően sem volt egyenlő az eloszlás: a 10. osztályosok voltak a legtöbben (33,76%), a 12. évfolyamosok pedig a legkevesebben (15,51%). (A 9. osztályosok aránya 24,27%, a 11. évfolyamba járóké 26,46% volt.) Az életkorra nem kérdeztünk rá, így lehetett évismétlő is a diákok között.

Első kérdéseink arra vonatkoztak, mivel töltik szabadidejüket a kamaszok. 15 lehetséges választ adtunk meg, s viszonylag szoros eredményt kaptunk (mindegyik kikapcsolódási formát egytől ötig osztályozták, ezt átlagoltuk). Végül 4,7-tel az „együttlét a barátokkal" lett a leggyakoribb felelet, ezt követi a zenehallgatás (4,55), a számítógépezés (3,97), majd a sportolás (3,91). A sor végén a „plázázás" áll (2,55), ám ezt nem sokkal előzi meg az ismeretközlő irodalom olvasása (2,58) és a szépirodalom olvasása (2,62).

Ennél a kérdésnél érdemes megnézni a nemenkénti megoszlást. A lányoknál ugyanis az ismeretközlő irodalom olvasása a legkevésbé kedvelt tevékenység, az ezt megelőző „plázázás" (2,75) és a szépirodalom olvasása (2,76) között minimális a különbség. Eközben a fiúknál ez a sorrend (hangsúlyozottan hátulról előre haladva): plázázás (2,34), rejtvényfejtés (2,44), szépirodalom olvasása (2,45).

A digitális bennszülöttek esetében nyilván érdekes kérdés az, hogy mennyi időt töltenek e generáció tagjai a számítógép előtt - s az sem érdektelen, hogy milyen céllal teszik ezt (2. ábra). Hogy a „kibervilág" immáron döntő hatással van mindennapjainkra ( Greenfield, S. 2009), tényként kezelhető, az időráfordítás tekintetében ezt megerősítette felmérésünk is.

Naponta hány órát töltesz a számítógép előtt?

Saját bevallásuk szerint a fiatalok legnagyobb része (33,58%) napi 1-2 órát tölt a világhálón. (Fontos hangsúlyoznunk, hogy a felmérés óta eltelt hónapokban jelentősen nőtt az okostelefon-penetráció hazánkban. Ez alighanem átírná a fenti számokat, ha most tennénk föl a kérdést.)

Azoknak az aránya, akik több mint napi négy órát interneteznek, meglehetősen magas (12,41%), hát még a 3-4 órát megjelölőké (27,19%). Ami meglepő volt számunkra, az az, hogy kisebb volt a különbség a nemek között, mint vártuk. A több mint négy órát megjelölők a fiúk között 14% volt, de a lányoknál is 11% írta be ezt az adatot. Ugyancsak érdekes, hogy azok között, akik nem mindennap használják a gépet, több a fiú (ötödük jelölte meg ezt, míg a lányoknál 16%). Egy, az egész Európai Uniót érintő felmérés szerint a fiatalok esetében a férfiak/fiúk 53%-a, a nők/lányok 48%-a legalább napi gyakorisággal használja az internetet. A különbség az életkor növekedtével aztán sokkal jelentősebbé válik, 55 év fölött kétszer annyi a férfi a világhálón gyakran „fönn lévők" között. ( Lakatos, 2009)

Arra a kérdésre, hogy milyen céllal ülnek le a net elé a diákok, nem mondhatjuk, hogy váratlan választ kaptunk, ám az arány legalábbis elgondolkodtató. Miközben az e-mailezés (40,33%), a játék (42,88%) és a szótárhasználat (42,34%) is népszerű, a két legtöbbet megjelölt tevékenység dominánsan vezet: csetelés 70,99%, közösségi oldalak 67,88%. Különösen elgondolkodtató ez, ha figyelembe vesszük, hogy a közösségi oldalakon a jelenlét egyik jellemző tevékenysége is éppen a csetelés. A társas konvenciók átalakulását nagyjából egy-másfél évtizede figyelhetjük meg, válaszadóink is jelezték, mennyire másképp működik kapcsolatgazdálkodásuk, s mennyire domináns szerepe lett e kérdésnek mindennapjaikban. ( Pléh, 2011)

Érdekes volt megfigyelni, hogy az iskolatípus nem volt domináns tényező - itt és más kérdéseknél sem. Van ugyan néhány százalékos eltérés például a nagyon sokat vagy épp a nagyon keveset netezők között iskolatípustól függően, ám a szakiskolások, a szakközépiskolások és a gimnazisták csoportján belül is ugyanaz a válasz - jelen esetben a napi 1-2 óra világhálón töltött idő - volt a leggyakoribb. A statisztikai hibahatárnál nagyobb eltérés abban mutatkozik, hogy a szakiskolások között a másik két csoporthoz képest valamivel kevesebb a nem mindennap, és valamivel több a több, mint napi négy órát internetező. Ám mert a szakiskolások aránya nem érte el a tíz százalékot sem a vizsgált körben, nem érdemes messzemenő következtetéseket megfogalmazni.

MENNYIT ÉS MIT OLVASNAK?

Bár a későbbiekben talán ezeknél érdekesebb adatokkal is találkozhatunk, hasonló kutatásoknál (például az MTA Szociológiai Kutatóintézetéé 1996-ból, vagy Nagy Attiláéké 2005-ből, mindkettőről lásd: Nagy A. 2010) természetesen az az egyik legfontosabb téma: mennyit olvasnak a megkérdezettek. Az olvasásszociológában elfogadott standard szerint: aki évente legalább egy könyvet elolvas, az „olvasó", aki 12-t vagy többet, az úgynevezett „elit olvasó" ( Nagy A. 2006). Ha csupán a számokat nézzük, jelen kutatásunk alapján rendkívül biztatónak látszik a helyzetkép (majdnem 86% az „olvasók" aránya) - olyannyira, hogy kétely támadhat bennünk az adatok hiteleséget illetően (lásd a 3. ábrát). Még akkor is, ha feltételezzük, hogy a diákok esetleg az iskolai kötelező irodalmat is számításba vették.

A megkérdezetteknek csupán 14,05%-a állította azt, hogy évi egy könyvet sem olvas el. Összehasonlításképpen: egy
2005-ös reprezentatív hazai vizsgálatnál (amely nem egy szűkebb korosztályt érintett, hiszen akkor 18 év felettieket kérdeztek meg) ugyanez az arány 60,2% volt - az a felmérés egyébként ugyancsak önbevallásos volt ( Nagy és Péterfi, 2006).
Hogy esetünkben a megkérdezetteink „szépítettek-e" a valóságos képen, vagy a gimnazisták felülreprezentáltsága miatt torzultak az adatok, nem tudható. Akár mindkettő is szerepet játszhatott - az hihető legkevésbé, hogy valóban ilyen magas az aktív olvasók aránya, indokolatlanul nagy az eltérés a korábbi, reprezentatív méréshez képest. De ugyancsak szebb képet mutatnak az eredmények az Ipsos Zrt. 15 és 25 év közöttieket faggató, 500 fős, reprezentatív méréséhez képest. Ott 28% volt azok aránya, akik soha nem olvasnak. ( Cultura-MTI, 2014) Hogy nálunk ez éppen feleannyi, csak részben magyarázható a szűkebb korosztályi metszettel. Árulkodó, hogy a lapon később szereplő „Jelenleg mit olvasol?" kérdésre alig írtak be konkrét címet a diákok.

„Természetesen" - hisz hasonló jelenséget látunk a nemzetközi méréseknél is - a fiúk (18,46%) e téren lényegesen elmaradnak a lányok (10,07%) mögött, közöttük sokkal többen vannak, akik szinte soha nem vesznek könyvet a kezükbe.

Hány könyvet olvasol el évente?

A „mit olvasnak manapság a középiskolásaink" kérdésre ezúttal a szokásosnál pontosabb választ kerestünk, mert nemcsak konkrét könyvcímeket kértünk (illetve volt egy listánk is a választásra), hanem arra is kíváncsiak voltunk, hogy mely műfajok népszerűek manapság e korosztályban (lásd a 4. ábrát). (A megadott műfajok közül többet is megjelölhettek, a számok azt mutatják meg, hogy a megkérdezettek hány százaléka kedveli a műfajt.) Részben az amerikai egyesült államokbeli adatok ( Bethune, 2012), részben magyar tapasztalatok alapján feltételeztük, hogy hazánkban is előtérbe került egy olyan műfaj, amely korábban kifejezetten „rétegirodalom" volt - a fantasztikus regények. A válaszok aztán igazolták is a feltevésünket. Sőt, e műfaj vált a legnépszerűbbé az összes között.

Meg kell jegyeznünk, hogy irodalomelméleti szempontból nem pontos tipológia alapján adtuk meg a lehetőségeket (az általunk megadok műfajok között előfordulhattak átfedések). Mindezt azért tettük így, mert a diákok gondolkodás nélkül megadhatták a választ, nem kellett műfajelméleti problémákkal szembesülniük. Például, hogy a vámpírregény vagy épp a fantasy fantasztikus irodalom-e. További gondot okozhatott volna, hogy a „fantasztikus irodalom" terminus hagyományosan mást jelöl itthon és az angolszász irodalomban. Az egyre népszerűbb disztópiát mint műfajt pedig azért nem adtuk meg, mert a kortárs antiutópiák szinte mindegyike legalább még egy regénytípus sajátosságait hordozza (leginkább „szerelmes-romantikusak", illetve „fantasztikusak"), ráadásul az elnevezés sem elég közismert még, s ez
is nehezítette volna a válaszadást.

Melyik műfajokat kedveled?

A számok azért is érdekesek, mert bár a „fantasztikus irodalom" meglehetősen tág kategória, ám nyilván nem a manapság népszerű vámpírregények húzták föl a százalékot, hiszen - éppen ezért - ezt külön csoportként is megadtuk.

Természetesen itt (is) érdemes összevetni a nemenkénti bontás alapján készült táblázatokat.

Melyik műfajokat kedveled? (nemenkénti bontásban)

Bizonyos eredmények korábbi felmérések ( Nagy A. 1999) és a személyes tapasztalatok alapján nem voltak meglepőek (a lányok esetében a szerelmes-romantikus, a fiúknál a történelmi regények népszerűsége - előbbit 48%, utóbbit 38% jelölte meg), de kaptunk kevésbé kiszámítható adatokat is. A lányok körében meglepő volt a meseregények ilyen arányú népszerűsége. Közel 48% választotta ezt kedvelt műfajként. Akár a 18, akár a 38 évvel ezelőtti adatokat nézzük (2,6%, 2,7 % - Nagy A. 1999b), látványosan nagy mértékű az emelkedés. Kérdés persze, mit értettek a „meseregény" megjelölésen. Nem elképzelhetetlen, hogy a válaszadók egy része az Alkonyat ot és a hasonló regényeket is idesorolta volna. De az is érdekes, hogy a lányok közül jóval többen szeretik a verseket.

Figyelemreméltó volt az is, hogy míg a vámpíros könyveket nagyjából hasonló arányban kedvelik a két nem képviselői (28-29%), addig a „fantasztikus irodalom" már inkább fiúsnak mondható. Ám korántsem olyan nagy a különbség (48,5%-39,5%), mint amilyen 20-25 éve vagy még régebben lehetett. ( Nagy A. 1999) A miértre nem is olyan nehéz megadni a választ. Elég, ha megnézzük az elmúlt évek népszerű regényeit, elsősorban az Alkonyat-sorozatot. De talán lassan hazánkat is eléri az a „hullám", amely az Egyesült Államokban tavaly csúcsosodott ki: Az Éhezők Viadala, A beavatott, a Delírium és más fehér disztópiák sikere ( Gombos, 2013) olyan témára irányította a lányok figyelmét, amellyel korábban alig foglalkoztak.

S ami a sikerkönyveket illeti, egyet kell értenünk Z. Karvalics Lászlóval abban, hogy néhány évtizeddel ezelőtt szinte mindegyik generációnak (sőt, szinte minden „évjáratnak") volt közös olvasmányélménye, „generációs könyv-idolja" ( Z. Karvalics, 2012) Aztán ez a jelenség megszűnni látszott, s az 1990-es évektől inkább közös filmélmények lettek jellemzőek. Kutatásunkkal arra a kérdésre is választ kerestünk, vajon ez a nemzedék - az 1994 és 1998 között születettek - nem profitált-e a Harry Potter sikeréből? Lehetséges-e, hogy ismét van, volt közös élményt adó történet? Az „Olvastad már ezeket a könyveket? Jelöld X-szel, amelyiket igen!" kérés után a közelmúlt népszerű (ifjúsági) regényeinek címeit soroltuk föl (lásd a 6. ábrát). Ezek mindegyikét meg is jelölték többen, két konkrét mű esetében pedig nyugodtan kijelenthetjük, hogy igazi generációs könyv-idollá váltak. A Harry Potter 56,02%-os, valamint az Alkonyat 41,97%-os olvasottsága valóban a „régi időket" idézi, érdemes lesz majd megnézni, vajon ugyancsak mérhető lesz-e a sikerességük néhány évtized múlva is. Érdekes az is, hogy Meyer könyve - bár nyilvánvalóan lányregény, és jóval népszerűbb a lányok körében - korántsem „taszítja" a fiúkat, hiszen utóbbiaknak is több mint harmada olvasta.

Némelyik felsorolt mű esetében jó lenne újra mérni az olvasottságot, a Trónok harca vagy épp a Szent Johanna Gimi vélhetően sokkal ismertebb lett mostanra. És még egy fontos megjegyzés: mindegyik említett sikertörténet sorozatként jelent meg. Ennek - a népszerűség szempontjából - pozitív hatásáról már egy 2008-as kutatás kapcsán is írt Péterfi Rita (2010).

Olvastad már?

E kérdéscsoportnál a válaszokból leszűrhető tanulságok nem okoztak meglepetést, korábbi felmérések alapján leírt tapasztalatokat (lásd pl. Gereben, 1998) erősítettek meg. A mi adatsorainkból is látható, hogy a szülők iskolai végzettségének vagy épp az otthoni könyvállomány mennyiségének döntő szerepe van a gyermekek olvasási kedvét illetően. Így aztán kicsit részletesebben csak egyetlen válaszsort elemeznénk.

Az a téma, amellyel itt külön foglalkoznánk, ugyancsak nem egy meglepő eredménysor miatt emelhető ki, hiszen a számok olyanok, mintha a szakirodalomban megfogalmazott teóriák igazolására születtek volna. Ám talán éppen emiatt érdekesek, hiszen nyilvánvalóvá (és mérhetővé, sőt mértté) tettek egy inkább elméletben hangoztatott sajátosságot.

A kérdőív első részében kérdeztünk rá arra, hogy kisgyermek korukban meséltek-e a szülők a diákoknak. Az adatok szerint majdnem kétharmaduk (60,04%) rendszeresen hallhatott esti mesét, s csupán 13,32%-nak maradt ki az életéből ez az élmény.

Igazán fontossá akkor vált ez, amikor megnéztük, hogy milyen befolyással volt a mesélés a későbbi olvasási kedvre. Az ebből készült táblázatunk ( 7. ábra) igen sokatmondó.

Az olvasás gyakorisága és a kisgyermekkori esti mesélés összefüggései

Ha csupán a „szélsőségeket" nézzük, máris gyorsan levonható a következtetés. Azoknak a gyerekeknek, akiknek rendszeresen meséltek anno, 42,86%-a most legalább havi egy könyvet elolvas. Akiknél kimaradt az esti mese, ott ugyanez az arány 30,14%.

A másik végletnél (évi egy regényt sem olvas el) megint csak azt látjuk, hogy kétszer annyian vannak azok között, akiknek soha nem meséltek (10,94% vs. 21,92%).

Még egy érdekességet ki kell emelni a „befolyásoló tényezők" közül: az internethasználatot. Nyilván fontos kérdés, hogy vajon azok a diákok olvasnak-e sokat, akik az internetet gyakran használják, vagy épp ellenkezőleg: akik nem szörföznek rendszeresen? A válasz: egyik sem. A sokat (legalább havi egy könyvet) olvasók között a világhálót „mértékletesen" használók vannak legtöbben, a napi egy óránál kevesebbet netezők 47,06%-a elit olvasó. A napi 1-2 órát gép előtt töltőknél ez az arány 44,57%. Akik nem használják mindennap e célra a számítógépet, azok között 35,42%, a nagyon sokat (napi négy óránál többet) internetezők között 29,41% a „könyvmoly".

A napi internethasználat és az olvasás gyakoriságának összefüggései

Kérdőívünk végére maradtak azok a tapasztalatok, amelyek talán a leginkább elgondolkoztathatják az irodalomtanítással, olvasóvá neveléssel foglalkozókat, köztük is nem utolsósorban a pedagógusokat.

Kezdjük egy inkább pozitív üzenetű eredménnyel. „Hogyan fejeznéd be a mondatot?
Szerintem az olvasás..."
A válaszlehetőségek ezek voltak:

- rendkívül fontos dolog

- segít az érvényesülésben, de nem alapvető

- élni segít,

- ma már nem fontos dolog,

- jó, de nem mindenki születik olvasónak,

- ciki,

- más.

A „ciki"-t alig több mint egy százalék jelölte meg, s két olyan válasz volt, amelyet nagyon sokat jelöltek meg. 44,16% válaszolta azt, hogy „Szerintem az olvasás rendkívül fontos dolog." Vagyis az a terület, amelyen még jól állunk, az az olvasás presztízse. Egyelőre még nem kell arról győzködni a diákjainkat, hogy fontos tevékenység ez. Bizonyság erre az is, hogy a második legtöbb válasznak (30,11%) is van hasonlóan pozitív üzenete: „Szerintem az olvasás jó, de nem mindenki születik olvasónak." Bár a megkérdezett ezzel mintegy felmenti magát a „felelősség" alól, de érzi, tudja, hogy jó lenne. S amelyik lehetőség aránya elérte a kétszámjegyű eredményt (18,34%), az a „Szerintem az olvasás segít az érvényesülésben, de nem alapvető."

Ennél sokkal elgondolkodtatóbb volt egy másik hasonló jellegű kérdés, amely az irodalommal volt kapcsolatos: „Hogyan fejeznéd be a mondatot? Szerintem az irodalmi szövegek..." (9. ábra).

A lehetséges válaszok és a megjelölésük aránya:

Szerintem az irodalmi szövegek...

Vagyis négy olyan mondat volt, amely 30% fölötti szavazatot kapott, ezek sorrendben: (az irodalmi szövegek) általában nehezen érthetők, fontos dolgokról szólnak, általában tanulságosak, általában régiek. (A nemenkénti eltérés nem jelentős ugyan, de vannak - az érdekességeket lásd az ábrán.)

A válaszok inkább riasztó képet festenek arról, milyen manapság a középiskolások irodalomképe. Hogy milyennek „kellene lenni", hogy mihez képest látunk negatívumokat, akár negatív elmozdulást, csak részben mérhető objektív mércével. Hitünk szerint az irodalom elsősorban művészeti ág, amely egyfajta művészeti (nem zenei, nem képzőművészeti stb.) alkotások egy csoportját jelöli. Az irodalom mint tantárgy e művészeti alkotásokkal foglalkozik. Ezzel persze rögtön egyfajta ellentmondásba ütközünk, hiszen a tanítási folyamat és az efféle művészet nehezen egyeztethető össze ( Fűzfa, 2014). Míg „rajzórán" a diák jórészt rajzol, alkot a képzőművészet valamely területén, addig irodalomórán a diák nem ír szonettet, hexametert, novellát, hanem ezekről tanul. Jó esetben persze befogadóként élmények érik, megél, átél bizonyos helyzeteket, eljut(hat) a katarzisig is. Ennek persze - ismét hangsúlyoznunk kell - feltétele az élmény, amelyet irodalmi művek befogadása során vagy után tapasztal meg az olvasó. Mint egykori diákok sem írhatjuk azt, hogy 20-30 éve a katarzis garantáltan folyamatosan tapasztalható volt tanórákon, ám sokakkal együtt állítjuk: mivel az irodalomtanítás paradigmaváltása nem történt meg az elmúlt évtizedben ( Arató, 2014), ilyen élmények egyre ritkábban érik a tanulókat, e tantárgy egyre inkább - a legrosszabb értelemben vett - iskolai feladattá vált. Erre utalnak jellemző, korántsem korszerű, kifejezetten pozitivista szemléletű taneszközei és folyamatosan csökkenő népszerűsége. ( Fűzfa, 2014; Balázsi, Balkányi, Bánﬁ, Szalay és Szepesi, 2012) Ezzel együtt teljesíthetetlenné vált az a feltétel is, hogy „a tanulók olvasási képességét úgy kell fejleszteni, hogy releváns választ kapjanak a kérdéseikre az irodalmi és a más jellegű szövegeken keresztül." ( Steklács, Szabó és Szinger, 2010, 87)

Ha pozitívumot keresünk, persze kapaszkodhatunk abba, hogy válaszadóink szerint az irodalom „fontos dolgokról szól", ám a másik három lehetőség sokat ront ezen a képen. Még az is, hogy e szövegek feltétlenül tanulságosak.

A gyermekirodalommal komolyabban foglalkozó szakemberek régóta harcolnak az ellen, hogy megbélyegezzék a gyerekkönyveket: ezek „csak" tanulságos művek, ám esztétikai/irodalmi értékük nincs. Ellenérvként - konkrét szerzők, művek megnevezése mellett - arra szoktunk hivatkozni, hogy bár kétségkívül vannak olyan gyerekkönyvek, amelyek elsősorban tanító szándékúak, ám ezeket mi magunk sem tekintjük gyermekirodalomnak. Mert a jó irodalmi műből tényleg nem lóghat ki nagyon a „didaktikai lóláb".

Sajnos a pedagógusok is gyakran elkövetik azt a hibát, hogy csak olyan történetet adnak a gyerekek kezébe, amelynek egyértelmű, s persze nagyon pozitív „üzenete" van. Pedig régóta tudjuk - Bruno Bettelheim is nagyon pontosan ír erről -, hogy a túlságosan nyilvánvaló, kifejtett, kimondott tanulság éppen hogy érdektelenné teszi a mesét a gyerek számára. (Aligha véletlen, hogy a tündérmesében soha nincs kimondva a „megfejtés".) ( Bettelheim, 1985)

Persze a fentieknél is rémisztőbb az az állítás, hogy az irodalmi szöveg valami „régi és nehezen érthető".

De miért gondolna mást egy mai tizenéves az irodalomról?

Egy 2009-es felmérésünkből (akkor magyartanárokat kérdeztünk meg) megtudtuk, hogy felső tagozaton a tanárok csak elenyésző része olvastat diákjaival nyolcvan évnél fiatalabb (!) regényt kötelező olvasmányként ( Gombos, 2009). Ugyanekkor kiderült az is, hogy bár az elmúlt években egyre többen kimondták, leírták, hogy a Légy jó mindhalálig nem való gyerekeknek, nem alkalmas iskolai, kötelező olvasmánynak, a magyartanárok több mint 85%-a ezt a regényt választotta 7-8. osztályban. Egy olyan könyvet, amely nemcsak nem érdekes e korosztály számára, hanem nehezen is érthető. (És nemcsak az allegorikus síkja.) Arról nem is szólva, hogy e Móricz-regényt diákként a jelenlegi tanárok sem feltétlenül szerették. Pedig a szerző nem tartozik a népszerűtlen, keveset olvasott írók közé.

Szögezzük le hát, hogy ez az irodalomhoz való (v)iszony nem csupán abból adódik, hogy a „netgeneráció" eredendően idegenkedne az olvasástól, a könyvektől. E felmérés is azt látszik erősíteni, hogy leginkább a felső tagozatos irodalomtanítás során „romlik el" valami.

Ezt igazolják az Egy jó regénytől azt várom, hogy... mondat folytatásai. ( 10. ábra)

Egy jó regénytől azt várom, hogy...

Ha azt a két lehetőséget megnézzük, amelyek kiemelkedően a legtöbb jelölést kapták, kiderül, hogy diákjaink a könyvektől nem utolsósorban kikapcsolódást és szórakozást várnak. A kérdés konkrétabban is megfogalmazható: találkoznak-e ezek a gyerekek az iskolában olyan regényekkel, amelyek róluk, az ő problémáikról szólnak.

Tanulmányunk elején meghatároztuk a klasztert, amely kutatásunk célcsoportja volt. Röviden jeleztük azt is, hogy mennyire más ez a generáció, mint az összes korábbi. Ám fontosnak tartjuk leszögezni, hogy a kérdőíves felmérés eredményei alapján csak részben gondoljuk azt, hogy az olvasással kapcsolatos esetleges problémák, még inkább az irodalomhoz való viszony „elromlása" a digitális bennszülöttek számlájára lenne írható. Különösen az attitűdöt firtató kérdésekre adott válaszok alapján úgy látjuk, komoly munka vár irodalomtanárainkra, ha szeretnének még élményszerű beszélgetést folytatni regények, novellák, versek apropóján akár a tanórán, akár azon kívül mindenkori diákjaikkal. Egyik napról a másikra a következő korosztály tagjai sem fogják elhinni azt, hogy az irodalom nem feltétlenül régi, nem feltétlenül nehezen érthető.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kommunikációs szakemberek, pszichológusok, agykutatók vagy épp pedagógusok más-más szemszögből írták le jellemzőiket, mégis hasonlóan vélekednek az úgynevezett „digitális bennszülöttekről" ( Prensky, 2012). E generációt ismernünk kell a tekintetben is, mit gondolnak az olvasásról, az irodalomról. Megváltozott fiziológiai sajátosságaik ( Gyarmathy, 2012) alapján is feltételezhetjük, hogy e téren jelentősen eltérnek az előző nemzedékektől.

# data[].attributes.attachment_link.title
Videó: Ilyen szellemesen még nem ábrázolták az utolsó vacsorát

# data[].attributes.attachment_link.description
Egy olasz filmes csapat eljátszott a gondolattal, hogy milyen lett volna az utolsó vacsora, ha Krisztus idején is léteztek volna már mobil kütyük.

# data[].attributes.body
ofő kábítószer