# data[].attributes.body
En hjältes död
Nu när du är stilla

# data[].attributes.attachment_link.title
Svenska noveller - August Strindberg - Ett halvt ark papper

# data[].attributes.attachment_link.description
Svenska novellförfattare står för berättelserna i denna serie. En kort presentation av August Strindberg följs av en tv-filmatisering av dennes novell "Ett halvt ark papper " från 1903. En änkeman är i begrepp att flytta. Hans minnen av ett äktenskap väcks till liv när han får syn på en telefonnummerlista.

# data[].attributes.attachment_link.description
Le åt döden, nytolkning av Ett halvt ark papper Manus, regi, musik, produktion och skådespelare från Enskilda Gymnasiet, Stockholm - ...

# data[].attributes.attachment_link.title
En novell är en kort skönlitterär text kopia

# data[].attributes.attachment_link.description
Prata anonymt med rådgivare och andra ungdomar för att hitta svar på dina problem och frågor. Läs mer om arkivet "novell" på Ungdomar.se

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En fin kärlekssaga av Tage Danielsson

DET VAR EN AFTON I MAJ. De satt på en undanskymd bänk i parken. Det var i jasminernas tid. Våren vidgade deras hjärtan.
Jag har aldrig känt så här förut, viskade han. Jag vet att det låter banalt, men det är så.
Jag törs inte säja hur jag känner för dej sa hon, hastigt, för att inte hinna hejdas av sin rodnad. Om jag sa det skulle det bli förstört på något sätt. Det finns inga ord för det.
Han kysste henne varligt på kinden.
Gör inte så. Du vet ju vad jag har sagt.
Han vände sig bort, trulig, påstridigt:
Jag vill vara hos dig i natt.
Du får inte bli sådär igen. Du vet att jag måste vara hemma klockan tio. Varför kan du inte låta det vara bra som det är, varför kan vi inte fortsätta att tycka om varandra så här som nu?
Tycka om! Är det du gör, tycker om! Som man tycker om en film eller en fåtölj! Tycka om!
Käraste, jag älskar dig, det vet du. Men det är ju bara så att det inte går.
Är ju bara så! Varför måste det vara så! Varför kan vi inte få älska varandra helt och hållet? Varför bara inte vi? Alla andra får ju. Folk ligger ju som packade sillar över hela vårt avlånga land! Varför ska just jag, som äntligen funnit den första, enda, stora kärleken, jag som bara har dej i hela världen, varför ska just jag inte få?
Hon log åt hans patos, resignerat och lite trött.
Käraste, du vet ju hur det är. Måste du förstöra hela den här korta stunden med att tala om det här? Är det enda som betyder nåt för dej?
Jasminerna doftade och han skämdes.
Förlåt mig. Han smekte hennes kind. Det är underbart att vara tillsammans med dig, bara att vara i närheten av dig. Men ibland känns det svårt.
Näktergalen drillade. Det var en romantisk afton.
Men en sak måste du lova mig i alla fall. Lova mig att det aldrig blir någon annan än jag. Lova det!
Jag lovar. Hur skulle det kunna bli någon annan? Jag har ju bara väntat på dig hela mitt liv.
Säj att det aldrig varit någon annan heller. Säj det!
Det har aldrig varit någon annan.
Säj åtminstone att du skulle vilja vara hos dej i natt?
Hon svalde en snyftning.
Käraste, jag skulle vilja. Men nu måste vi gå. Du vet vilket liv det blir om vi kommer hem efter tio.
De reste sig. Han lade armen om livet på henne.
Vi är egentligen rätt barnsliga, va?
Jag vet inte just om det är så barnsligt att älska ...
Han såg ner i marken och sa tyst:
Du, egentligen tror jag att den finaste kärleken är den som aldrig kan fullbordas. Vi är nog rätt lyckliga ändå.
De log mot varandra. Det var i jasminernas tid. Klockan var kvart i tio.
Hand i hand gick de ut ur parken och bort mot ålderdomshemmet.

Ursprungligen publicerad i Skatten 6 Lärobok i Svenska, Natur & Kultur 1997.

# data[].attributes.attachment_link.description
En fin kärlekssaga av Tage Danielsson DET VAR EN AFTON I MAJ. De satt på en undanskymd bänk i parken. Det var i jasminernas tid. Våren vidgade deras hjärtan. Jag har aldrig känt så här förut, viskade han. Jag vet att det låter banalt, men det är så.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Av Stig Dagerman

Det är en lätt dag och solen står snett över slätten. Snart skall klockorna ringa, ty det är söndag. Mellan ett par rågåkrar har två unga hittat en stig, som de aldrig förut gått och i slättens tre byar blänker fönsterrutorna. Män rakar sig framför speglarna på köksborden och kvinnor skär gnolande upp bröd till kaffet och barn sitter på golven och knäpper sina livstycken. Det är den lyckliga morgonen till en ond dag, ty denna dag skall ett barn dödas i den tredje byn av en lycklig man. Ännu sitter barnet på golvet och knäpper sitt livstycke och mannen som rakar sig säger att i dag skall de ta en roddtur nerför ån och kvinnan gnolar och lägger upp det nyskurna brödet på ett blått fat.
Det far ingen skugga över köket och ändå står mannen som skall döda barnet vid en röd bensinpump i den första byn. Det är en lycklig man, som tittar in i en kamera och i glaset ser han en liten blå bil och bredvid bilen en ung flicka som skrattar. Medan flickan skrattar och mannen tar den vackra bilden, skruvar bensinförsäljaren fast locket på tanken och säger att de får en fin dag. Flickan sätter sig i bilen och mannen som skall döda ett barn tar upp sin plånbok ur fickan och säger att de skall åka till havet och vid havet skall de låna en båt och ro långt, långt ut. Genom de nerskruvade rutorna hör flickan i framsätet vad han säger, hon blundar och när hon blundar ser hon havet och mannen bredvid sig i båten. Det är ingen ond man, han är glad och lycklig och innan han stiger in i bilen står han ett ögonblick framför kylaren, som gnistrar i solen och njuter av glansen och doften av bensin och hägg. Det faller ingen skugga över bilen och den blanka kofångaren har inga bucklor och inte heller är den röd av blod.
Men samtidigt som mannen i bilen i den första byn slår igen dörren till vänster om sig och drar ut startknappen, öppnar kvinnan i köket i den tredje byn sitt skåp och hittar inget socker. Barnet, som har knäppt sitt livstycke och knutit sina skor, står på knä på soffan och ser ån som slingrar sig mellan alarna och den svarta ekan, som ligger uppdragen i gräset. Mannen, som skall förlora sitt barn, är färdigrakad och viker just ihop spegeln. På bordet står kaffekopparna, brödet, grädden och flugorna. Det är bara sockret som fattas, och modern säger åt sitt barn att springa till Larssons och låna några bitar. Och medan barnet öppnar dörren ropar mannen efter det att skynda på, för båten väntar på stranden och de skall ro så långt som de aldrig förut rott. När barnet sedan springer genom trädgården tänker det hela tiden på ån och fiskarna som slår och ingen viskar till det, att det bara har åtta minuter kvar att leva och att båten skall ligga där den ligger hela den dagen och många andra dagar.
Det är inte långt till Larssons, det är bara tvärs över vägen, och medan barnet sedan springer över vägen, far den lilla blå bilen in i den andra byn. Det är en liten by med små röda hus och nymornade människor som sitter i sina kök med kaffekoppen höjd och ser bilen rusa förbi på andra sidan häcken med ett högt moln av damm bakom sig. Det går mycket fort och mannen i bilen ser popplarna och de nytjärade telegrafstolparna skymta förbi som gråa skuggor. Det fläktar sommar genom vindrutan, de rusar ut ur byn, de ligger fint och säkert mitt på vägen - ännu. Det är skönt att färdas alldeles ensam på en mjuk, bred väg och ute på slätten går det finare. Mannen är lycklig och stark och med högra armbågen känner han sin kvinnas kropp. Det är ingen ond man. Han har bråttom till havet. Han skulle inte kunna göra en geting förnär, men ändå skall han snart döda ett barn. Medan de rusar fram mot den tredje byn, sluter flickan åter ögonen och leker att hon inte skall öppna dem förrän de kan se havet och hon drömmer i takt med bilens mjuka krängningar om hur blankt det skall ligga.
Ty så obarmhärtigt är livet konstruerat att en minut innan en lycklig man dödar ett barn, är han ännu lycklig och en minut innan en kvinna skriker av fasa, kan hon blunda och drömma om havet och den sista minuten i ett barns liv kan detta barns föräldrar sitta i ett kök och vänta på socker och tala om sitt barns vita ränder och om en roddtur och barnet självt kan stänga en grind och börja gå över en väg med några sockerbitar inslagna i vitt papper i högra handen och hela denna sista minut ingenting annat se än en lång blank å med stora fiskar och en bred eka med tysta åror.
Efteråt är allting försent. Efteråt står en blå bil på sned över vägen och en skrikande kvinna tar handen från munnen och handen blöder. Efteråt öppnar en man en bildörr och försöker stå på benen fast han har ett hål av fasa inom sig. Efteråt ligger några vita sockerbitar meningslöst utströdda i blod och grus och ett barn ligger orörligt på magen med ansiktet hårt pressat mot vägen. Efteråt kommer två bleka människor, som ännu inte fått dricka sitt kaffe, utspringande genom en grind och ser en syn på vägen som de aldrig skall glömma. Ty det är inte sant att tiden läker alla sår. Tiden läker inte ett dödat barns sår och den läker mycket dåligt smärtan hos en mor, som glömt köpa socker och skickar sitt barn över vägen för att låna och lika dåligt läker den ångesten hos en en gång lycklig man som dödat det.
Ty den som har dödat ett barn åker inte till havet. Den som har dödat ett barn åker långsamt hem under tystnad och bredvid sig har han en stum kvinna med ombunden hand och i alla byar som de passerar ser de inte en enda glad människa. Alla skuggar är mycket mörka och när de skiljs är det fortfarande under tystnad och mannen som dödat barnet vet att denna tystnad är hans fiende och att han kommer att behöva år av sitt liv för att besegra den genom att skrika att det inte var hans fel. Men han vet att det är lögn och i sina nätters drömmar skall han i stället önska att få en enda minut av sitt liv tillbaka för att göra denna enda minut annorlunda.
Men så obarmhärtigt är livet mot den som dödat ett barn att allting efteråt är för sent.

Publicerades första gången 1948 på beställning av Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främjande, för att få ner hastigheten i trafiken. Därefter i "Vårt behov av tröst" (1955) och i "Dikter, noveller, prosafragment" (1981).

# data[].attributes.attachment_link.description
Av Stig Dagerman Det är en lätt dag och solen står snett över slätten. Snart skall klockorna ringa, ty det är söndag. Mellan ett par rågåkrar har två unga hittat en stig, som de aldrig förut gått och i slättens tre byar blänker fönsterrutorna.

# data[].attributes.body
Se exempel på parallellhandling och inre monolog