# data[].attributes.headline
Una pel·lícula sobre la persecució religiosa

# data[].attributes.subject
Una pel·lícula sobre la persecució religiosa

# data[].attributes.attachment_link.title
Nueva película habla de la persecución religiosa en España en los años 30 del siglo XX

# data[].attributes.attachment_link.description
En el verano de 1936 la historia de España cambió para siempre cuando estalló la guerra civil. Se recrudeció entonces la violencia que desde hacía años había golpeado a miles de religiosos, sacerdotes y obispos.

# data[].attributes.attachment_link.description
El contingut complet d'aquest vídeo el podeu veure a VilaWeb TV http://www.vilaweb.tv/?video=5803 To Watch the full video follow the link below http://www.vilaweb.tv/?video=5803 La Biblioteca de Catalunya exposa aquests dies els materials del seu fons referents a la Setmana Tràgica: els articles originals de Joan Maragall fent autocrítica, imatges d'esglésies cremades o la repercussió a la premsa internacional.

# data[].attributes.body
20 juliol 1936

# data[].attributes.headline
Esglesia de Sant Andreu de Palomar (Barcelona)

# data[].attributes.subject
Esglesia de Sant Andreu de Palomar (Barcelona)

# data[].attributes.body
19 juriol 1936

# data[].attributes.body
Miquel Regàs rebent les restes del seu fill l'afères Miquel Regàs Castells

# data[].attributes.body
Moment de treure les campanes

# data[].attributes.body
Miquel Regàs i Ardèvol va néixer a Barcelona l'any 1880 i va ser alumne de l' escola Pia de Sant Antoni. Empresari, és considerat un dels capdavanters de l'hosteleria barcelonina.Va treballar com a gerent de l'Hostal Colon i després del restaurant de l' estació de França. També va escriure uns llibres de memòries: Una generació d'hostalers (1952), que vol ser una mena de recull històric sobre aquest gremi i les seves memòries Confessions (1960) on parla també del drama viscut durant la Guerra Civil, ja que el seu fill Oriol Regàs havia mort a la Batalla de l'Ebre. Va morir l'any 1965 a Barcelona.

# data[].attributes.body
Jordi Albertí, El silenci de les campanes, 2007, pàg. 34.

"4.000 esglésies enderrocades, incendiades o saquejades és la xifra global que habitualment s'ha calculat a Catalunya , 20.000 en el conjunt de l'Estat. Parlar de xifres només permet adonar-se que la destrucció fou massiva. Cal, però, fer una aproximació al que va representar. Un testimoni directe, Miquel Regàs i Ardèvol, ens hi pot ajudar:

" Aquelles primeres nits (després de l'aixecadament dels militars )", explica en les seves memòries, "varen cremar i destruir les esglésies (de Barcelona). Vàrem sentir amb les nostres orelles i els nostres ulls ho varen veure, els cops de destral i la llum sinistra de l'incendi de la joia preciosa, que no creia mai més tenir, de l'església del Pi. Vàrem passar l'endemà per la Rambla i ni comprendre podíem com s'havia pogut esfondrar Betlem fins a veure's el cel des dels altars. El meu fill Miquel va explicar-me l'espectacle esgarrafós de la crema de la magnificent Santa Maria del Mar. El que més pena va causar-me va ésser la crema de Sant Jaume, perquè en vaig ésser testimoni des del seu començament. No va ésser cosa fàcil. Tres o quatre vegades varen intentar-ho sense aconseguir-ho. Les portes eren molt resistents i cada vegada alguna bona ànima els volia fer comprendre la barbàrie que suposava cremar aquella església encastada totalment entre cases de veïns i que podia produir l'incendi de tot aquell grup d'edificacions. La notícia devia córrer fins als dirigents d'aquella lluita que cada cop anava dibuixant-se més i més amb el seu veritable caràcter. Ells varen enviar, segurament, gent coneixedora a la qual no aturaria cap bon pensament de persona sentimental. L'església s'havia de destruir. (....) ".