# data[].attributes.headline
Букварь южнорусскій» – остання прижиттєва книга Т. Г. Шевченка, видана коштом автора для початкового навчання грамоти дорослих українців рідною мовою в безкоштовних недільних школах. Буквар містить абетку друкованих і рукописних літер, традиційні тексти для читання по складах, власні переспіви окремих Псалмів Давидових, п’ять щоденних молитов, цифри й таблицю множення. Другу половину книги займають думи про Олексія Поповича, про Марусю Богуславку, а також 13 народних прислів'їв. Посібник поет уклав восени 1860 року, наприкінці грудня він був надрукований тиражем 10 000 примірників, хоча на обкладинці час видання позначено наступним роком. Однак згодом Буквар був заборонений і вилучений з метою нерозповсюдження недільними школами. І це, не зважаючи на те, що «ничего в себе противного законам не заключает», як говорилось у доносі.

# data[].attributes.subject
Букварь южнорусскій» – остання прижиттєва книга Т. Г. Шевченка, видана коштом автора для початкового навчання грамоти дорослих українців рідною мовою в безкоштовних недільних школах. Буквар містить абетку друкованих і рукописних літер, традиційні тексти для читання по складах, власні переспіви окремих Псалмів Давидових, п’ять щоденних молитов, цифри й таблицю множення. Другу половину книги займають думи про Олексія Поповича, про Марусю Богуславку, а також 13 народних прислів'їв. Посібник поет уклав восени 1860 року, наприкінці грудня він був надрукований тиражем 10 000 примірників, хоча на обкладинці час видання позначено наступним роком. Однак згодом Буквар був заборонений і вилучений з метою нерозповсюдження недільними школами. І це, не зважаючи на те, що «ничего в себе противного законам не заключает», як говорилось у доносі.

# data[].attributes.headline
Найбільш відомою книгою Шевченка звичайно ж є "Кобзар", якій присвячено цілий музей у Черкасах (єдиний на весь світ у своєму роді). Зібрані у "Кобзарі" вірші перекладені на понад сотню мов світу. Більше ніж 8 мільйонів копій - таким був тираж книги за часів радянського союзу, а за часів життя автора перевидавалася 4 рази.

# data[].attributes.subject
Найбільш відомою книгою Шевченка звичайно ж є "Кобзар", якій присвячено цілий музей у Черкасах (єдиний на весь світ у своєму роді). Зібрані у "Кобзарі" вірші перекладені на понад сотню мов світу. Більше ніж 8 мільйонів копій - таким був тираж книги за часів радянського союзу, а за часів життя автора перевидавалася 4 рази.

# data[].attributes.headline
Крім тяги до письменництва, Шевченко володів безліччю інших талантів, один з яких оцінили художники-іконописці, до яких потрапив юний поет після смерті батьків. Там він дуже швидко освоїв початкові вміння у живописі, тому його поміщик Енгельгардт вирішив відправити Шевченка до Петербурга, щоб удосконалити майстерність свого кріпака. Там і оцінили здібності майбутнього Кобзаря тогочасні представники культури - Брюллов, Жуковський та Венеціанов. Саме вони доклали зусиль для визволення Шевченка з кріпацтва, заплативши доволі велику суму для того часу - 2500 рублів.

# data[].attributes.subject
Крім тяги до письменництва, Шевченко володів безліччю інших талантів, один з яких оцінили художники-іконописці, до яких потрапив юний поет після смерті батьків. Там він дуже швидко освоїв початкові вміння у живописі, тому його поміщик Енгельгардт вирішив відправити Шевченка до Петербурга, щоб удосконалити майстерність свого кріпака. Там і оцінили здібності майбутнього Кобзаря тогочасні представники культури - Брюллов, Жуковський та Венеціанов. Саме вони доклали зусиль для визволення Шевченка з кріпацтва, заплативши доволі велику суму для того часу - 2500 рублів.

# data[].attributes.headline
● У 1861 році Тарас 

# data[].attributes.body
● У 1861 році Тарас Григорович за власні кошти видав Буквар. Книга вийшла накладом у 10 тис. примірників і була призначена для вивчення грамоти у безкоштовних школах.

# data[].attributes.attachment_caption
Бажаю гарного настрою😉і мирного неба 🙏 P.s(Тарас Григорович)

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про Тараса Григоровича Шевченка. Цікавий він хлопчина 

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про Тараса Григоровича Шевченка. Цікавий він хлопчина 

# data[].attributes.body
1. Тарас Шевченко був невисокого зросту – трохи більше 164 см.

2. Улюбленим напоєм Тараса був чай із ромом.

3. У 1975 році один із кратерів на Меркурії був названий на честь Тараса Григоровича Шевченка.

4. 1384 – стільки пам’ятників Тарасові Шевченку встановлено в світі. З них в Україні налічується 1256 монументів, і ще 128 – в 35 країнах світу — Бразилії, США, Китаї тощо. Перший пам’ятник Тарасові Шевченку встановили в 1881 році в місті Форт-Шевченко.

5. Найменше в світі видання Кобзаря має розмір близько половини квадратного міліметра, що менше за макове зернятко. Створив його український майстер Микола Сядристий. Гортати сторінки збірки можна лише кінчиком загостреного волоска через їхній неймовірно крихітний розмір.

6. За життя Кобзаря більше цінували як художника, ніж як поета. Він був улюбленим учнем Карла Брюллова, а в 1860 році був удостоєний звання Академіка гравіювання від Імператорської Академії мистецтв за гравюру за картиною Рембрандта Притча про робітників на винограднику.

7. 500 м² − площа найбільшого портрета Кобзаря. Написаний він у Харкові на стіні 17-поверхового будинку за адресою проїзд Садовий, 30, і внесений до Книги рекордів України. Графіті малювали ночами протягом двох тижнів.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про збірку "Кобзар" Т. Шевченка

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про збірку "Кобзар" Т. Шевченка

# data[].attributes.body
- В Києві існує музей мікромініатюри, в ньому зберігається сама маленька книга Кобзаря. Вона має 12 сторінок, а обкладинка зроблена з листя безсмертника, площею 0, 6 мм². В ній містяться 6 творів, портрет поета, а також зображення його хати в Моринцях. Товщина букв складає 3 мікрона. Автор цієї дивовижної роботи українець Микола Сядристий.
- В Черкасах існує музей, який має назву “Музей Однієї книги”. Він  містить велику кількість раритетних видань Кобзаря.
- В 1861 р., коли Кобзар був виданий в журналі “Основа”, вірші були написані по системі Кушіла, тобто кулішовкою. На кожному слові, яке складалось з декількох складів, стояв наголос, крім української букви “і”, адже за технічних причин типографія не могла поставити на ній наголос.
- За однією із версій головним ініціатором в створенні Кобзаря вважаються Є. Гребінка. Він познайомив Шевченка зі своїм другом П. Мартосом, що товаришував з цензором і міг би виділити кошти на цю ідею.
-Видання цієї збірки - було одним із головних завдань в житті великого поета. Скільки раз він страждав та скільки раз доля не давала виконати цю мрію. Більшість життя у неволі, як “дуже небезпечний злочинець”, знущання царської влади та принизливі скорочення цензорів майбутньої головної книги України, не зламали Шевченка. Кобзар був, є і буде.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про Т. Шевченка

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про Т. Шевченка

# data[].attributes.body
Шевченко, очевидно, дуже любив калину. І у “Кобзарі” вжив це слово 385 разів.

Поет був невисокого зросту – лише 164 см.

Тарас любив витрачати гроші на одяг. Коли жив у Петербурзі і добре заробляв роботою портретиста, міг собі дозволити дорогі костюми. Тож він був знаним модником.

Тарас Григорович дуже часто закохувався. Однак одружитися був готовий лише на одній – 20-річний Ликері Полусмаковій, наймичці.

Улюбленим напоєм Тараса був чай із ромом.

500 м² − площа найбільшого портрета Кобзаря. Написаний він у Харкові на стіні 17-поверхового будинку за адресою проїзд Садовий, 30, і внесений до Книги рекордів України. Графіті малювали ночами протягом двох тижнів.

У Шевченка є дві могили: на Смоленському кладовищі в Петербурзі, місті, в якому  він помер і був спочатку похоронений, та в Каневі. До Канева труну із тілом перевезли через два місяці після смерті поета, відповідно до його заповіту.

До наших часів в оригіналах і частково в гравюрах на дереві і металі дійшло 835 картин Шевченка. Їх виконано олією, тушшю, аквареллю, свинцевим олівцем, сепією та в техніці офорта. Проте лише незначна частина художніх творів має авторські підписи, а дати створення – ще менша.

У 1975 році один із кратерів на Меркурії був названий на честь Тараса Григоровича Шевченка.

Основну освіту Кобзар отримував всього лише 2 роки в церковно-приходській школі. Багатьма знаннями поет зобов’язаний баронесі Софії Григорівні Енгельгардт, яка навчала його польської та французької мов, але основні знання мов Тарас отримав від лакеїв.

В Україні налічується 164 населених пунктів, названих на честь Тараса Григоровича Шевченка. Крім того, в його честь названо місто Форт-Шевченко в Казахстані, більше двох десятків населених пунктів в Росії, а також морська затока в Аральському морі й гора на північному схилі Великого Кавказу.

# data[].attributes.headline
Селянська родина (1843)

# data[].attributes.subject
Селянська родина (1843)

# data[].attributes.body
На картині під час реставрації 1928 року виявлено праворуч унизу залишки авторського підпису: Шевч.
Художник написав картину під час першої подорожі на Україну. В цьому реалістичному, далекому від академічних канонів полотні Шевченко відтворив родинну сцену біля хати: молоде подружжя втішається першими кроками своєї дитини. Сніп сонячного проміння падає на стіну хати, на обличчя, увиразнює білий одяг чоловіка і сорочку жінки, відбивається рефлексами на голові дитини, на дідові, що гріється на призьбі. Світло є виразником змісту. За його допомогою художник виділяє головних персонажів, моделює складки одягу, особливо сорочку чоловіка, відтворює простір та повітря, яким наче напоєно картину. Контрастом до променистих теплих тонів звучать затінення — де напіввиразні й м’які, а де глибші й темніші.

# data[].attributes.headline
Проза Шевченка. Чому Кобзар писав російською

# data[].attributes.subject
Проза Шевченка. Чому Кобзар писав російською

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ми звикли говорити про Шевченка, як про поета і художника, однак тема Шевченка-прозаїка мало розкрита як у медіа так і шкільному курсі. Кандидат філологічних наук Богдан Тихолоз пролив нам трохи світла на ці темні плями його творчості й біографії.
Проза Шевченка: чому проза і чому російською?

Шевченко - найбільш знаковий українець, найбільш знана постать, яка асоціюється з українською культурною та нацією загалом. Але це знання про Шевченка рідко рухається далі, ніж хрестоматійні уявлення. Той Шевченко, якого знає пересічний випускник української школи - це поет. Не всі добре пригадують художники. Але ж його професією було малярство і графіка.

Коли ми говоримо про Шевченка-прозаїка, то читачеві про нього відомо ще менше. Проза для Шевченка стала способом самозбереження, як творця. Він писав прозові тексти для себе, як фрагменти своїх творчих задумів. Епістолярна проза народжувалася у нього, коли він надихався листуванням зі своїми друзями.

Але власне художня проза приходить у його творчість вимушено, приходить вона на засланні, коли умови заслання стають жорсткішими. Заборона творити була однією із умов заслання.

Заборонити творцеві творити - це означає ледве не вдушити його живцем. Шевченкові найбільше боліло те, що він не міг виливати на папір, те що у нього кипіло вулканом в середині. Бо творчість для митця це є особиста психотерапія, тим паче - у таких умовах.

Перебуваючи в Оренбурзі, Шевченко спромагався творити, як творити. Ми знаємо про його захалявні книжечки. Це тривало до 1850 року, коли на нього донесли і за порушення цього режиму Тараса Григоровича перевели до Новопетровсьої фортеці. У цей період він не писав поезії. Але для того, що зберегти себе, як літератора, він почав бавитися у белетристику.

Саме з того часу походять ті 9 його російськомовних повістей. Є відомості, що він їх і більше написав, майже два десятки. Але тут маємо дві інтриги - чому це раптом поет починає писати прозу й чому український поет починає писати російськомовну прозу?

Чому поет пише прозу? Буває момент, коли поет достигає такого рівня, що йому тісно у своєму поетичному світі. Він прагне якоїсь більшої форми. Шевченко хотів спробувати себе у якихось інших жанрах. Знаємо, що він пробував себе, як драматург, знаємо про "Назара Стодолю".

Шевченку хотілося розгорнути якусь епічну історію, а для цього треба було якоїсь ширшої форми. Таку форму пропонує проза.

Але чому раптом російською? Цей факт тепер використовують, як політичний аргумент, мовляв Шевченко важлива постать не тільки в Україні, а й в російській культурній свідомості. Так, його знали не лише українці, він був "модним" у певних інтелектуальних колах Петербурга. Та попри те він залишався українським поетом.

Тоді чому український поет пише російською? На це може бути кілька пояснень. Перше: ми знаємо, що будь-який рядочок, що виходив з-під пера Шевченка, був компроматом. Не писати українською, а писати російською - то був вимушений крок.

Друга важлива причина: література - це комунікація між автором і читачем. У той Шевченко вже завоював публіку українську. Очевидно він мав усі підстави до завоювання публіки російськомовної. Це була ширша авдиторія, він це усвідомлював.

Шевченко розумів: аби проза впливала на читача, вона має бути тиражованою. Він мав намір друкуватися у російських літературних часописах. Тож напевно, що ті прозові твори, які він написав, мусили стати кроком до російського читача.

Мова тексту. У поезії - мужицька, а у прозі - дворянська?

Те, що поезія Шевченка - мужицька, це профан ний стереотип. Шевченко-поет для більшості - це автор "Катерини", "Наймички", "Гайдамаків".

Коли ми говоримо про невольницьку поезію, це така екзистенційна, автопсихологічна лірика, яка розповідає вже не селянську історію, а історію полоненого інтелектуала. Це така собі психологічна автобіографія.

Тому коли ми говоримо, що Шевченко - це коломийковий поет "сонце гріє, вітер віє", то це неправда.

Це саме стосується прози. У ній є більше міського життя, Петербурзького світу, але низька його прозових текстів - це переспіви поетичних тем, тому там теж є оцей селянський світ.

У епоху сентименталізму село не було в прозі чимось меншовартісним. Навпаки - ті історії зворушували міського читача, вони відривали йому новий світ, цілком екзотичний.

Я б не ділив, що Шевченко - це аристократ у прозі й мужик в поезії. Він був посередником між різними верствами суспільства, людина, яка з раба вийшла у статус академіка, який був вхожий до того аристократичного світу.
Незабаром дивіться повне інтерв'ю з Богданом Тихолозом про Тараса Шевченка. Розмовляв: Роман Коржик Відео: Макс Мацюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Проза Шевченка. Чому Кобзар писав російською - Артефакт

# data[].attributes.attachment_link.description
Ми звикли говорити про Шевченка, як про поета і художника, однак тема Шевченка-прозаїка мало розкрита як у медіа так і шкільному курсі. Кандидат філологічних наук Богдан Тихолоз пролив нам трохи світла на ці темні плями його творчості й біографії. Проза Шевченка: чому проза і чому російською? Шевченко - найбільш знаковий українець, найбільш знана [...]

# data[].attributes.headline
Селянська родина (1843)

# data[].attributes.subject
Селянська родина (1843)

# data[].attributes.body
На картині під час реставрації 1928 року виявлено праворуч унизу залишки авторського підпису: Шевч.
Художник написав картину під час першої подорожі на Україну. В цьому реалістичному, далекому від академічних канонів полотні Шевченко відтворив родинну сцену біля хати: молоде подружжя втішається першими кроками своєї дитини. Сніп сонячного проміння падає на стіну хати, на обличчя, увиразнює білий одяг чоловіка і сорочку жінки, відбивається рефлексами на голові дитини, на дідові, що гріється на призьбі. Світло є виразником змісту. За його допомогою художник виділяє головних персонажів, моделює складки одягу, особливо сорочку чоловіка, відтворює простір та повітря, яким наче напоєно картину. Контрастом до променистих теплих тонів звучать затінення — де напіввиразні й м’які, а де глибші й темніші.

# data[].attributes.body
Відомості про час створення картини та її сюжет Шевченко подав у листі до Г.С. Тарновського (див. відповідну статтю) від 25 січня 1843 року: «Ще ось що, намалював я се літо дві картини і сховав, думав, що ви приїдете, бо картини, бачте, наші, то я їх кацапам і не показував. Але Скобелев (? Скобелев М. Д.) таки пронишпорив і одну вимантачив, а друга ще в мене, а щоб і ця не помандрувала за яким-небудь москалем (бо це, бачте, моя Катерина), то я думаю послать її до вас, а що вона буде коштувать, то це вже ваше діло, хоч кусок сала, то й це добре на чужині. Я намалював Катерину в той час, як вона попрощалася з своїм москаликом і вертається в село, у царині під куренем дідусь сидить, ложечки собі струже й сумно дивиться на Катерину, а вона сердешна тіль не плаче та підіймає передню червону запащину, бо вже, знаєте, трошки теє… а москаль дере собі за своїми, тілько курява ляга – собачка ще поганенька доганя його та нібито гавкає. По однім боці могила, на могилі вітряк, а там уже степ тілько мріє. Отака моя картина».