# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גינוסר ממרום הארבל

אולם חדר האוכל בקיבוץ

סירות בחוף גינוסר

גינוסר ( גִּנּוֹסַר) הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית, השוכן ל חופה המערבי של הכנרת, 7 ק"מ מצפון ל טבריה, על כביש מס' 90. שייך ל מועצה אזורית עמק הירדן.

הקיבוץ הוקם על ידי קבוצת נערים בוגרי שני המחזורים הראשונים של בית החינוך לילדי עובדים ב תל אביב. הנערים התיישבו במחנה ארעי במושבה מגדל בשנת 1934. מאוחר יותר הצטרפו אליהם קבוצות הכשרה של הנוער העובד מ עין חרוד, גבעת-ברנר ו תל יוסף. לאחר העלייה לקרקע בשנת 1936 הצטרפו ליישוב בוגרי מחזור א' של בית הספר החקלאי כדורי, ובהם יגאל אלון ו ארנן עזריהו.

בשהותם במגדל התפרנסו חברי הקבוצה מעבודה שכירה בפרדסים ובמטעים של איכרי מגדל, אך גם מעבודה שכירה במקומות מרוחקים. עשרה מחברי הקבוצה נשלחו לעבודה ב סדום ואחרים עסקו בהקמת גדר הצפון. חברי הקבוצה ביקשו להתיישב באדמות פיק"א בבקעת גינוסר, אולם חברת פיק"א התנגדה להתיישבות קיבוצית ולטענת חברי הקיבוץ ביקשה להקים באתר שכונת וילות לבעלי ממון.

בשנת 1936, בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול, הסכימה פיק"א להחכיר לחברי הקבוצה 1500 מתוך 4000 דונם של אדמות פיק"א ב בקעת גינוסר כדי למנוע מהערבים שעבדו עד אז את האדמות כ אריסים להיאחז באדמותיה. בעקבות דבריהם של חברי הקבוצה שלא יוכלו לשמור על המקום ללא שהייה במקום, הסכימה פיק"א שחברי הקבוצה יתגוררו במקום ב אוהלים. בראשית שנת תרצ"ז עלו חברי הקבוצה להתיישב במקום באוהלים, אולם הקימו מסביב לאוהלים חומה והקימו מגדל ובכך היו ליישוב חומה ומגדל אשר בשונה מהיישובים האחרים שביקשו להערים על שלטונות המנדט הבריטי ביקשו להערים על אגודת פיק"א. פיק"א דרשה מהמתיישבים לפנות את השטח בתום הקציר כפי שסוכם, כדי למנוע מהם להשתלט על האדמות, אולם חברי הקבוצה נמנעו מלפנות את השטח ונהלו משא ומתן עם פיק"א במטרה לקבל רשות להמשיך להיאחז במקום, לטענתם כדי למנוע פינוי שיתפרש על ידי הערבים כניצחון. עם התגברות התנכלויות הערבים בנו חברי הקבוצה במקום בתי קבע, אך נמנעו מהשקעת כספים רבים מידי במקום מחשש שיידרשו להתפנות.

בנובמבר 1940 נתגלע סכסוך בין חברי קבוצת גינוסר לבין תושבי מגדל על חלקה של 250 דונם שתושבי מגדל חכרו מפיק"א. תושבי מגדל טענו שמדובר בחלקה שהם חוכרים זה שנים, עוד לפני הקמת קבוצת גינוסר, בעוד חברי גינוסר טוענים שהחכירה נעשתה לאחר המאורעות במסגרת ניסיון של פיק"א להיעזר באנשי מגדל כדי לסלק את קבוצת גינוסר מאדמותיה. בפברואר 1941 נדונו שניים מחברי גינוסר לעשרה ימי מאסר או תשלום קנס על השחתת יבול של תושב מגדל. רק לאחר משא ומתן של כ-10 שנים, הושג הסדר בין פיק"א לחברי הקבוצה, על פיו יוחכרו להם כ-1000 דונם, אולם הם לא יקבלו הקצבות מפיק"א. עם זאת, השגת ההסכם פתחה פתח לקבלת תקציבים מ הסוכנות היהודית. בדצמבר 1947 פרסמו חברי הקיבוץ מודעת התנצלות בפני אגודת פיק"א על השימוש בקרקע שיועדה למתיישבים אחרים ועל פרסומים בלתי מדויקים. בשנת 1951 הופשרו היחסים עם פיק"א אשר הלוותה לקיבוץ 10,000 לירות לפיתוח המשק.

בטיולה בגליל ביולי 1940, התארחה חנה סנש באחד הלילות בקיבוץ וביומנה תיארה את המקום כיישוב של צעירים הנאבקים כנגד הסיכויים וקשיים עם האדמה. ההתפתחות המשמעותית התרחשה בשנת 1954, לאחר שכתוצאה מאוחרת של הפילוג בתנועה הקיבוצית, עברו 70 מחברי קיבוץ עין גב (חברי הקיבוץ המאוחד), ביחד עם ילדיהם וחברי גרעין הכשרה, לגינוסר. הם מנו בסך הכל 140 נפש, והייתה זו תגבורת משמעותית לחברי הקיבוץ.

בשנת 1968 נתגלע סכסוך בין חברי גינוסר וחברת "מען" מ מטולה לאנשי יסוד המעלה על שטח אדמה שיובש מ אגם החולה.

השינויים בתנועה הקיבוצית לא פסחו גם על קיבוץ גינוסר, וחלו גם בו שינויים משמעותיים באורחות החיים. הקיבוץ הופרט ועל כן החברים בקיבוץ מקבלים משכורות מעבודתם ומשלמים על כל השירותים שמקבלים, הכוללים: חינוך, בריאות, מזון, כביסה וכו'. בנוסף, משלמים החברים מסים לקהילה, כדי להמשיך ולשמור על המוסדות המשותפים, ולתמוך בוותיקים ובחולים.

בקיבוץ פועל מרכז חינוכי של תנועת הנוער הנוער העובד והלומד, מרכז זה נקרא "המארבל" והוא יושב בבית הספר "נופי ארבל" שבקיבוץ. חברים בו ילדים מהיישובים גינוסר, חוקוק, ליבנים, מגדל ו אלמגור.

יגאל אלון נהג לארח בביתו בקיבוץ אורחים מחוץ לארץ. כן נהג לארח נכבדים ערבים בקיבוצו. בשנת 1968 אירח בגינוסר קבוצה של נכבדים דרוזים מ רמת הגולן.

ההתיישבות של קיבוץ גינוסר סבלה מהתנכלות מצד השכנים ה ערבים. ביוני 1938 הוצת שדה בשטח של כ-250 דונם שעובד על ידי חברי הקיבוץ ועל הנוטרים נורו יריות. באוקטובר 1938 נורו יריות על חברי הקיבוץ מהן נהרגה סוסה. ביולי 1939 ארעה שרפה בשדות היישוב, והועלתה טענה שהיא הוצתה על ידי ערביי הסביבה. בקטטה שארעה בסוף שנת 1939 בין חברי הקיבוץ ל ערביי הכפר השכן ע'ויר אבו שושה כחלק מהמאבק בין הצדדים הניצים על השימוש במי נחל הרובדיה (צלמון), נהרג מוכתר הכפר. עשרה מחברי הקיבוץ נאסרו ונשפטו למאסר ממושך של בין 5-15 שנה. בתחילת מרץ 1941 התקיים סולחה בין חברי הקיבוץ לבין שבט אבו שושה, בתיווך קצין המחוז הבריטי. עצורי גינוסר הוזכרו ביישוב היהודי בארץ ביחד עם עצורי בן שמן ו מ"ג אסירי ההגנה ולחץ כבד הופעל על שלטונות המנדט הבריטי לשחררם. בשנת 1941 זכו אסירי גינוסר ל חנינה בשני גלים כך שהאחרון שבהם שוחרר תוך 21 חודשים.

קיבוץ גינוסר היה בסיס חשוב של ההגנה ושל הפלמ"ח, ובחורשת גינוסר נוסדה והתאמנה פלוגה א' של הכוח הלוחם וממנה יצאו לפעילויות רבות.

ספינה בכניסה לקיבוץ גינוסר

בתחילת 1939 החלו לעסוק בגינוסר ב דיג, שברבות הימים היה למקור פרנסה חשוב לחברי הקיבוץ, אך גם מילא תפקיד נוסף, עוד לפני מלחמת העצמאות ועד מלחמת ששת הימים, בשמירה על הריבונות הישראלית ב כנרת. דייגי גינוסר ו עין גב מימשו את הריבונות הישראלית בימה מול ה סורים, גם בעת תקריות גבול. עוד בשנת 1941 שיתפו פעולה דייגי עין גב וגינוסר בפעילות דיג, תוך הסכמי חלוקת שטחי דיג ומאבקים עם הדייגים הערבים. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 נפתחה מגמת ימאות בבית הספר העל יסודי בקיבוץ במסגרת מגמה של הקיבוץ המאוחד להכשיר חברים לעבודה בספנות בחברת סלע.

מטיילים רבים נהגו לטייל באזור הגליל ולהתארח בקיבוצים. המתארחים הרבים היו למעמסה רבה על הקיבוצים שלא היו להם מקומות אירוח פנויים. במרץ 1945 פרסם הקיבוץ מודעה בעיתון דבר ובה הודיע שלא יוכל לקבל אורחים בתקופת החגים ללא הזמנה. באפריל 1945 פרסם הקיבוץ מודעה המזמינה קבוצת מטיילים להזמין שיט ב סירת מנוע של הקיבוץ על פני הכנרת. בקיץ 1947 היה גינוסר מהקיבוצים הראשונים בגליל להקים פינת אירוח עבור מטיילים אשר עד אז נהגו לצפות לאירוח חינם מחברי הקיבוצים. בשנת 1964 הוקם בקיבוץ, בחורשת ה פלמ"ח, בית ההארחה "נוף גינוסר" שנוהל על ידי רות אלון, אשתו של השר יגאל אלון. בית ההארחה השיג תפוסה גבוהה של כ-70-80% תוך שמירה על איזון של כ-50% ישראלים וכ-50% תיירים במתארחים. ב בית מלון "נוף גינוסר" יש 170 חדרים, ולצידו פונדק ובו 67 חדרים, מסעדת דרכים, ואתר הנצחה ליגאל אלון - מוזיאון " בית יגאל אלון", בו מוצגת בין היתר סירת דייגים מראשית הספירה.

החברים מתפרנסים מחקלאות על שטח של כ-4300 דונם, ובהם גידולי שדה, בננות, פרי הדר, פירות סובטרופיים כמו אבוקדו, מנגו ו ליצ'י, מעבדה ומשתלה לשתילי בננות, וכן ענפי משק חי - ה רפת, וענף ה דיג.

# data[].attributes.attachment_link.title
גינוסר - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
גינוסר ( גִּנּוֹסַר) הוא קיבוץ של התנועה הקיבוצית, השוכן ל חופה המערבי של הכנרת, 7 ק"מ מצפון ל טבריה, על כביש מס' 90. שייך ל מועצה אזורית עמק הירדן. הקיבוץ הוקם על ידי קבוצת נערים בוגרי שני המחזורים הראשונים של בית החינוך לילדי עובדים ב תל אביב.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
נִיר דָּוִד (תֵל-עָמָל) הוא קיבוץ ב עמק בית שאן, השייך ל מועצה אזורית עמק המעיינות.

היה ליישוב הראשון בסדרת יישובי חומה ומגדל והיה לקיבוץ הראשון וליישוב העברי הראשון שהוקם ב עמק בית שאן.

ניר דוד (תל-עמל), מבט מכיוון גן השלושה

ב- 10 בדצמבר 1936 הוקם הקיבוץ כשהוא נושא את השם " תל עמל".

במאי 1937 שונה שם היישוב ל"" ניר דוד", על שמו של דוד וולפסון, שכיהן כנשיא השני של ההסתדרות הציונית. זאת בעקבות תרומה כספית של צאצאיו של וולפסון, אשר שימשה לבניית חדר האוכל בקיבוץ. עם זאת, האזכור המקורי לשמו של הקיבוץ הוא במקרא בספר מלכים א', פרק י"א, פסוק ל"ו: וְלִבְנוֹ אֶתֵּן שֵׁבֶט אֶחָד לְמַעַן הֱיוֹת נִיר לְדָוִיד עַבְדִּי כָּל הַיָּמִים לְפָנַי בִּירוּשָׁלַ‍ִם הָעִיר אֲשֶׁר בָּחַרְתִּי לִי לָשׂוּם שְׁמִי שָׁם ".

בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הושב לשם הקיבוץ שמו הקודם, "תל עמל", והוא נקבע כ" ניר דוד (תל-עמל)".

ראשוני הקיבוץ היו ממייסדי תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל ומבוגריה הראשונים. עם גרעין מייסדי הקיבוץ נמנו שמואל שריג, נפתלי גולומב, פרץ מרחב, אברהם יפה ו שלמה גור. בשנת 1932 הם הקימו בין שכונת בורוכוב ב גבעתיים לשכונת נחלת יצחק את קיבוץ ארצישראלי א'. בשנת 1933 הצטרפו אליהם חברי קיבוץ מסד שעלו מ גליציה שב פולין. הגרעין המאוחד נקרא "תל-עמל" וחבריו קיבלו הכשרה ב חדרה, ב רמת גן, ב חיפה, ב קיבוץ מרחביה וביישובים נוספים.

בשנת 1934 שלח הקיבוץ לבקעת בית שאן קבוצת חורשים לעבודה בהכשרת אדמות עבור קרן קיימת לישראל. חברי תל-עמל שנשלחו למקום נדהמו מן העזובה, ופנו למחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית שנענתה באהדה, אך באזהרה מפני תקוות מופרזות, שכן עוד לא גויסו הכספים לקניית הקרקעות, וגם ה בדואים ששכנו באזור הקשו על גאולת קרקע משמעותית, במכרם חלקות קטנות ומפוזרות.

חברי הקיבוץ התגייסו לגיוס הכספים עבור רכישת הקרקעות, ושכנעו את אנשי הפדרציה הציונית בדרום-אפריקה לתרום. אלה התנו תנאי, שהיישוב הראשון בבקעת בית-שאן ייקרא על שמו של דוד וולפסון, נשיאה השני של ההסתדרות הציונית. חיים שטורמן ומשה גולדנברג עסקו ברכישת הקרקעות כנציגי הקק"ל מול הבדואים, בדחיפתו של יוסף ויץ.

עד פרוץ המרד הערבי הגדול עיבדו חברי תל עמל אדמות אלה, אשר הועברו מאוחר יותר ליישובים שעלו על הקרקע בבקעת בית שאן. בשנת 1935 עבר הקיבוץ ל בית אלפא, שם שהה עד לעלייה על הקרקע. כשלושים מבין מאה חברי הקיבוץ עסקו בניסויים חקלאיים באדמות המיועדות לקיבוץ וניסו למצוא גידולים ושיטות עיבוד המתאימים לאדמות הסיד המלוחות והשחונות. שבעים החברים האחרים התפזרו בארץ כפלוגות עבודה שעסקו בעבודות בנייה, סלילת כבישים, קידוח בארות, חפירת בורות לעמודי חשמל ואחרות.

באוגוסט 1935 משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, לחץ ותבע לזרז את ההתיישבות באזור עמק בית שאן.

יישוב "חומה ומגדל" ראשון

ערך מורחב - חומה ומגדל

באפריל 1936, שרפו ערביי העמק את שדה החיטה ואת האוהלים באתר ההתיישבות.

עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 החלו התנכלויות לעובדים בשדות, הוצתו יבולים ורכוש, הגישה לשדות הפכה מסוכנת ואנשי תל עמל חששו מאבדן אדמותיהם. ועדה של חברי הקיבוץ בראשותו של שלמה גור גיבשה תכנית להקמת ישוב מבוצר תוך יום. עיקריה של התכנית היו: הכנה מראש של חלקי מבנים, מגדל וחומות מעץ; העברתם בסתר אל המקום המיועד והקמתם בעזרת מתנדבים מישובי הסביבה. התכנית קיבלה את אישור מטה ההגנה והשיטה נוסתה לראשונה בתל עמל.

החידוש העיקרי בתכניתו של גור היה דווקא מהירות ההקמה, שכן היה צורך להעמיד הכל ביום אחד, בטרם יתעוררו פרעות מצד הערבים או הבריטים. לכן, כל המרכיבים, כולל הקירות, החצץ והמגדל, הוקמו מספר ימים קודם לכן בחצר קיבוץ בית אלפא. בבוקר העלייה לקרקע הם הועמסו, מפורקים, על-גבי משאיות ויצאו לכיוון תל-שוק.

הקמת הקיבוץ

בתי מגורים בקיבוץ, 1939

ביום כ"ו בכסלו ה'תרצ"ז, 10 בדצמבר 1936, בחג ה חנוכה, נערך מבצע העלייה על הקרקע. השתתפו בו כ-130 איש, מהם 100 חברי הקיבוץ וכ-30 נוטרים מיישובי עמק יזרעאל המזרחי. עם עלות השחר יצאו האנשים והציוד בשיירה מבית אלפא אל אתר היעד. לאחר הגעתם נפרק הציוד והחלה הקמתם של החצר והמבנים. עד רדת החשכה הסתיימה בנייתם של חצר בגודל 35X35 מטר המוקפת בחומת עץ כפולה עם מילוי חצץ, עמדות ממוגנות בשתיים מפינות החומה, מגדל תצפית וקשר, וצריפים המיועדים למגורים, לחדר האוכל ולאחסון הציוד. בלילה נשארו במקום 35 חברים, בשל המקום המוגבל, והשאר חזרו לבית אלפא. ב-16 בדצמבר 1936, שישה ימים לאחר המבצע, ביקרו יוסף ויץ ו אברהם הרצפלד בתל-עמל.

באביב 1937 אימצו מוסדות היישוב את השיטה והיא הפכה לאסטרטגיה התיישבותית. עד סוף 1939 הוקמו עשרות ישובי "חומה ומגדל" נוספים.

עיבוד הקרקעות

ניר דוד הוא היישוב העברי הראשון שהוקם בבקעת בית שאן ולכן לא היה ניסיון קודם בהתמודדות עם תנאי הסביבה (אדמה דלה ומלחה, מים מלוחים, אקלים קשה, שחון ומועט גשמים). בשנים הראשונות שימש הקיבוץ כ תחנת ניסיונות בפיתוח ענפי המטעים, ה שלחין והמדגה. לאחר המאורעות השתפר מצב הביטחון והקיבוץ התרחב מעבר לגבולות המחנה.

ניר דוד בשנת 1946

בשנת 1944 הוקם בקיבוץ המוסד החינוכי גלבוע. לאחר מלחמת העולם השנייה נקלטו בקיבוץ כמאה מחברי תנועת השומר הצעיר מ פולין ומ רוסיה, חברי גרעיני ההכשרה "בחזית" ו"במנהרה". במהלך השנים נקלטו בקיבוץ חברות נוער וכן קבוצות מ צ'כוסלובקיה, מ איטליה, מ שווייץ, מ ארגנטינה, מ אוסטריה וממקומות נוספים.

בשנת 1952 הוקם מפעל "מוצרי מתכת ניר דוד" העוסק בייצור ושיווק ציוד לחקלאות ולגינון.

בשנת 1985 הוקם מפעל "נירעותק" לציפוי נייר העתקה. בשנת 1989 עבר הקיבוץ מ לינה משותפת ללינה משפחתית.

בשנת 1992 נפתח ענף התיירות. בשנת 1993 נחנך בסמוך לקיבוץ מרכז חינוכי ושיחזור של אתר "חומה ומגדל".

בספטמבר 2003 הופרט חלק גדול מהשירותים והקיבוץ עבר להתנהל לפי "המודל המשולב". בשנת 2008 נבנתה הרחבה קהילתית.

בשנת 2009 נערכו שינויים נוספים באורחות החיים והופעל מודל "רשת ביטחון".

חקלאות

בקיבוץ מדגה, גידולי שדה, מטעים ולול הודים[10].

בקיבוץ פועלת המעבדה המרכזית לבריאות דגים, ששמואל שריג, ממקימי היישוב, נמנה עם מקימיה. הקיבוץ היה חלוץ בגידול דגים בבריכות.

תעשייה

בקיבוץ מפעלי תעשייה: "נירעותק" - מפעל לנייר כימי ו"מוצרי מתכת ניר דוד" מפעל למוצרי מתכת (מכסחות דשא וכלי גינון).[11]

תיירות

לאורך נחל עמל נבנו צימרים, ובסמוך לקיבוץ נמצאים הגן גורו וגן השלושה. במקום הוקם שחזור של תל עמל, על החומה שהקיפה אותה והמגדל שבה.

בקתות נופש ומגדל להדגמה של "חומה ומגדל"

ערך מורחב - נחל עמל

בין בתי הקיבוץ זורם נחל עמל (המכונה "האסי"), וממערב לקיבוץ נמצא גן השלושה (ה"סחנה"), שבו המעיין ממנו נובע הנחל. גן השלושה היה שייך לשטח הקיבוץ מאז שנת 1936, ופותח על ידי החלוצים והחברים.

בתוך שטח הקיבוץ עוברים ארבעה גשרים בין שתי גדות הנחל.

החל מ-2012 מתנהל מאבק ציבורי בישראל למען מתן גישה חופשית לציבור, לקטע מנחל עמל, העובר בשטח קיבוץ ניר דוד, המאבק על נחל האסי.

בין מזכירות הקיבוץ לנגריה, חולשת שדרת דקלים מסוג תמר קנרי שנשתלו בשנת 1938 על ידי בוגרי בית הספר החקלאי " מקווה ישראל", שהיו חלק ממייסדי הקיבוץ. השתילים נתרמו על ידי מנהל מקווה ישראל, אליהו קראוזה.

טלוויזיה:

בסוף הפרק ה20 בעונה ה-33 של הסדרה "משפחת סימפסון" מופיעה תמונה מצוירת של ניר דוד בליווי הטקסט: "a kibbutz in Israel" (קיבוץ בישראל). לאחר מכן יש סצנה שבה חבר קיבוץ דתי בשם נהוראי משוחח עם אחת הדמויות.

שלמה גור - הוגה רעיון "חומה ומגדל" ומפקד חיל המדע.

אברהם יפה - ממקימי הקיבוץ, כובש בית שאן, אלוף בצה"ל, חבר כנסת, ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה ומנהל רשות שמורות הטבע, מקים החי בר.

פרץ מרחב - פעיל ציוני, פובליציסט וסופר, בכיר בתנועת מפ"ם.

נפתלי גולומב - פעיל מטעם ההגנה במבצע העלאת יהודי מדינות ערב לארץ ישראל בדרכי היבשה.

שמואל שריג - ממובילי ענף הדגה בישראל.

מינקה לוז (מרים הורוביץ) - למדה באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי הטבע וביולוגיה, אך לא סיימה את לימודיה בגלל הלחץ בקיבוץ. במהלך לימודיה היא התחברה לפרופ' גדעון מר. עבדה במשרד הבריאות כמדבירת יתושים וקדחת. גולת הכותרת של עבודתה הייתה לוחמה אנטי-מלרית. היא עסקה בריסוס הביצות, יבוש מקורות המים ופיקחה על התנהגות מונעת של החלוצים ואוכלוסיית הבדואים מסביב. היא גם חקרה, ערכה ניסויים ונהייתה ממש מומחית בתחום. הערבים באזור באותה התקופה העריכו את עשייתה ומתוך כבוד קראו לה "סיט מריאם דוקטור אלנמוס" (בעברית: "גברת מרים דוקטור ליתושים"). בעבודתה זו גילתה זן חדש של יתושים שנקרא על שם קיבוצה "אנופלס תל עמליס". בקיץ 1984 נעלמה באזור בריכות הדגים של הקיבוץ ועקבותיה לא נודעו.

גלי להב - שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.

חיותה מרצביאק - שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.

פרופ' מיכל פלגי - ממייסדות שדולת הנשים בישראל, ראש "המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי" באוניברסיטת חיפה.

NirDavid.org.il - אתר האינטרנט של הקיבוץ

ניר דוד (תל-עמל) במרכז המידע להתיישבות בגליל

ניר דוד (תל-עמל) באתר הרשות לפיתוח הגליל

חידוש הדיג העברי, 1938, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

שיר של אלתרמן וזעירא במלאת 3 שנים להתיישבות החדשה ניר דוד (תל עמל), 1940, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

תל עמל בת חמש עשרה, יומני כרמל 1952

תל עמל חומה ומגדל, 1957, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

נאוה סילוורה‏, העמק הוא חלומו של כל ילד: סופ"ש בקיבוץ ניר-דוד, באתר וואלה!‏, 23 ביוני 2016

מיכאל יעקובסון, חומה ומגדל? נחל ונדל"ן: קיבוץ ניר דוד בונה עשרות וילות על שפת האסי, באתר Xnet‏, 31 בינואר 2017

ניר דוד (ישראל), דף שער בספרייה הלאומית

קיבוץ תל עמל עלה אל הקרקע, קיבוץ תל עמל עלה אל הקרקע, דבר, 11 בדצמבר 1936

# data[].attributes.attachment_link.title
ניר דוד (תל-עמל) - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
נִיר דָּוִד (תֵל-עָמָל) הוא קיבוץ ב עמק בית שאן, השייך ל מועצה אזורית עמק המעיינות. היה ליישוב הראשון בסדרת יישובי חומה ומגדל והיה לקיבוץ הראשון וליישוב העברי הראשון שהוקם ב עמק בית שאן. ב- 10 בדצמבר 1936 הוקם הקיבוץ כשהוא נושא את השם " תל עמל".

# data[].attributes.headline
כפר חיטים טירת צבי 

# data[].attributes.subject
כפר חיטים טירת צבי 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
תורמים למיזמי ויקימדיה

# data[].attributes.attachment_link.title
שדה נחום – ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
כפר-וַרְבּוּרְג הוא מושב באזור הדרום, סמוך ל קריית מלאכי, השייך ל מועצה אזורית באר טוביה.

היישוב הוקם ב- 31 באוקטובר 1939 על ידי חברי "ארגון מנחם" לאחר שניסיונם להקים את כפר מנחם לא עלה יפה. היישוב נקרא על שמו של פליקס ורבורג שהיה אחד ממנהיגי הקהילה היהודית ב ארצות הברית ומייסד ארגון ה ג'וינט.

בכפר ורבורג, הנחשב למושב גדול, 98 משקים המשתרעים על כ-6,000 דונם.

בכפר כ-20 רפתות חלב גדולות. חלק מאדמות הכפר נטועות פרדסים, כרמים ומטעי נשירים. מרבית חברי הכפר משלבים בשנים האחרונות חקלאות עם עבודה מחוץ למשק.

בעשור הראשון של המאה ה-21 הוקמה בו "שכונת בנים" המונה, נכון לסוף 2009, כ-60 בתים פרטיים.

במושב זה התגורר שר האוצר יגאל הורביץ, ולאחר מותו נקבר בבית העלמין של המושב.

במושב הוקם בית קברות צבאי אזורי. מרבית החללים שנטמנו בו נפלו ב מלחמת העצמאות.

בשנת 2015 הוקם בכפר בית התרבות האזורי "אנזו", המארח הקרנות סרטים ברוח סינמטקית, הרצאות וסדנאות שונות.

עם תחילת פלישת צבאות ערב לארץ במחצית מאי 1948, הועלתה הערכה שתנועת הצבא המצרי צפונה תהייה דרך הכביש הסמוך ועל כן הוקם עליו מחסום שנקרא בהמשך מחסום כפר ורבורג.

בקרבת בית הקברות הצבאי ניצבת אנדרטה לזכר בני המושב שנהרגו בשורות צה"ל. היא עוצבה בשנת 1959 על ידי ה אדריכל אשר חירם.

האנדרטה היא רחבת אבן ו דשא המוקפת בגדר אבן. בקצה הרחבה המרוחק מן הכניסה נקבעו בפאה העליונה של הגדר שלושה גושי אבן מלבניים שבכל אחד מהם נחקק כוכב - לזכר שלושת בני המושב שנהרגו במלחמת העצמאות. לידם נקבעו בקיר שמות הנופלים. בכניסה לרחבה נחקק משפט מפי אחד מהם, צבי גוּבֶּר: "ארצי הדלה - אשרך מה רב אם אלה בנייך".

לימים הורחבה האנדרטה לפי סגנונה המקורי כדי להנציח שבעה חללים נוספים מבני המושב.

האנדרטה לבני המושב שנהרגו

המחסום ההיסטורי בכניסה ליישוב

לול תרנגולות בכפר ורבורג, 1938

# data[].attributes.attachment_link.title
כפר ורבורג - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
כפר-וַרְבּוּרְג הוא מושב באזור הדרום, סמוך ל קריית מלאכי, השייך ל מועצה אזורית באר טוביה. היישוב הוקם ב- 31 באוקטובר 1939 על ידי חברי "ארגון מנחם" לאחר שניסיונם להקים את כפר מנחם לא עלה יפה. היישוב נקרא על שמו של פליקס ורבורג שהיה אחד ממנהיגי הקהילה היהודית ב ארצות הברית ומייסד ארגון ה ג'וינט.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מולדת, 1943

מולדת בשנת 1950

בני ברית (מולדת) -ילדי המושב. צלם: יוסף רוזנבליט, 1 בינואר 1943

מוֹלֶדֶת הוא מושב שיתופי ב גליל התחתון השייך ל מועצה אזורית הגלבוע.

היישוב הוקם ב- 4 ביולי 1937 במסגרת חומה ומגדל בשם מולדת על שם ארגונם של המייסדים, עולים מ גרמניה חברי ארגון " מולדת". המייסדים קבלו את הכשרתם ב נהלל, באר טוביה ו כפר יחזקאל. הקרן הקיימת רכשה עבור הארגון קרקע ליד טייבה שבעמק יזרעאל ובתחילת 1937 החלו להתכונן לעלייה למקום. בעלייה על הקרקע השתתפו 20-30 חברים מתוך כ-80 משפחות הארגון, ביחד עם מספר נוטרים ובסיוע של חברים ביישובים סמוכים. בחודשים הראשונים הסתמך היישוב על מים שהובאו מ כפר יחזקאל. השטח שהוקצה ליישוב היה כ-8000 דונם, אולם הוא היה מפוזר ונדרשו עוד מאמצים עד לביצוע החלפות שיביאו לריכוזו. חברי הארגון שלא השתתפו בעלייה על הקרקע נותרו זמנית בבאר טוביה. בשלב זה החלו הבירורים לגבי אופי היישוב. ביוני 1938 נתפרסם בעיתון דבר:

"בשאלת השיתוף, שתפסה מקום חשוב בוויכוחים, הוחלט שאין עוד להגיע לידי מסקנה. הרוב הגדול של החברים סבור, כי יש עוד לברר היטב את השאלה מבחינה משקית ורעיונית..."

לטענת אנשי המקום הרעיון של מושב שיתופי התגבש במקביל להתגבשותו בקרב אנשי "הקוצר" שהקימו את כפר חיטים. לבסוף, בתחילת 1939, הוחלט ללכת לכיוון של מושב שיתופי וחלק מאנשי הארגון שלא השלימו עם הרעיון של מושב שיתופי פרשו ולאחר שבועיים הקימו את שדמות דבורה.

ביוני 1939 עברו חברי הארגון שנותרו בבאר טוביה לנקודת הקבע במולדת. בהמשך החֹדש כילתה שרפה שהחלה כתוצאה מפיצוץ פרימוס את כל הצריפים של היישוב, אך במהרה נבנה היישוב מחדש. בקיץ 1942 תקפה את היישוב מגפת טיפוס ושלושה חברים נפטרו.

את מולדת במיקומה החדש לאחר השרפה תכנן האדריכל ריכרד קאופמן אשר בין היתר תכנן את מושב העובדים הראשון נהלל בצורתו המעגלית. את מולדת תכנן ריכרד קאופמן בצורת פעמון כאשר הוא מתרחב לכיוון מערב. הענפים החקלאיים נמצאים בחלקו המזרחי של היישוב וזה כדי שהרוחות המערביות יגיעו למרבית הבתים וייקחו את ריחות ענפי החקלאות מזרחה ולא לתוך היישוב.

באמצע שנות ה-70 עזבה מולדת, יחד עם מושבים שיתופיים אחרים את תנועת המושבים ובקשה והצטרף ל איחוד הקבוצות והקיבוצים. בניגוד למושבים השיתופיים האחרים, מולדת לא צורפה ל תק"ם כיוון שלא הסכימה לוותר על קבלה פרטית של הרנטות של חבריו.

בשנת 1998 החלה הקמת שכונת הרחבה ראשונה במולדת, ובשנת 2005 נבנתה שכונה נוספת. היישוב מונה כ-1,000 תושבים.

בתחום היישוב קיים אתר הנצחה לזכר נופלים שגרו ביישוב, שנוצר על ידי דליה מאירי. אתר ההנצחה בנוי בצורת מעגל וסביבו אבנים.

בעקבות תרומה של ארגון בני ברית לצורך הקמת יישוב, התחייבו המוסדות הציוניים לקרוא יישוב בשם בני ברית, וועדת השמות החליטה לקרוא למושב של ארגון מולדת "בני ברית". לאחר שאנשי המקום התנגדו לכך ודרשו להקרא בשם סמלי או היסטורי, נקראו אנשי המקום ביולי 1940 לבירור אחרון לפני נקיטת צעדים ואנשי המקום נאלצו להסכים לשם "בני ברית". אולם השם לא תפס ולרוב הופיע בשילוב עם "מולדת", שם הארגון. עד ראשית שנות ה-50 הופיע השם בני ברית עם מולדת בסוגריים ולאחר מכן כבר נקרא המקום "מולדת - כפר בני ברית" וצירופים דומים.

מבנה הציבור המרכזי במושב נקרא "בית בני ברית" והוא תוכנן על ידי האדריכל שמואל ביקלס בשנת 1958. המבנה כולל אולם התכנסות, מועדון, ספרייה וחדר אוכל. סגנונו המיוחד של ביקלס ניכר באופן שבו חודר לבנין אור טבעי מסונן.

# data[].attributes.attachment_link.title
מולדת (יישוב) - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מוֹלֶדֶת הוא מושב שיתופי ב גליל התחתון השייך ל מועצה אזורית הגלבוע. היישוב הוקם ב- 4 ביולי 1937 במסגרת חומה ומגדל בשם מולדת על שם ארגונם של המייסדים, עולים מ גרמניה חברי ארגון " מולדת". המייסדים קבלו את הכשרתם ב נהלל, באר טוביה ו כפר יחזקאל.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
יום העלייה לקרקע

רצפת פסיפס של בית כנסת עתיק שנמצא בסמוך לטירת צבי (2009)

אבן מיל רומית מזמנו של הקיסר מרקוס אורליוס המוצבת בטירת צבי (2009)

טירת צבי, מתוך סדרת תצלומי אוויר של זולטן קלוגר, 1938-1937

דגם הטירה בקיבוץ טירת צבי (2009)

חזית בית הכנסת בטירת צבי (2009)

מגדל המים בטירת צבי (2009)

טִירַת צְבִי הוא קיבוץ ב עמק בית שאן, כשבעה קילומטר מדרום ל בית שאן, ובסמוך לשפך נחל בזק ל נהר הירדן. הוא משתייך ל מועצה אזורית עמק המעיינות, והוא הדרומי מבין יישוביה.

הקיבוץ נוסד ב כ"א בתמוז תרצ"ז (30 ביוני 1937) במסגרת יישובי " חומה ומגדל", בידי חברי ברית חלוצים דתיים (בח"ד) שעלו מ אירופה והשתייכו לשתי קבוצות: קבוצת שח"ל ו קבוצת רודגס, אליה נוספו חברים שעברו הכשרה ב כפר יעבץ. הקיבוץ משתייך לתנועת הקיבוץ הדתי, שהוקמה על ידי חברי תנועת " הפועל המזרחי".

הקיבוץ קרוי על שם הרב צבי הירש קלישר, ממבשרי הציונות הדתית ומראשי " חובבי ציון", שפעל לעידוד עלייה ל ארץ ישראל.

שטח הקיבוץ הוא כ-8,000 דונם. בשטחו פועל מפעל "טירת צבי" לעיבוד מוצרי בשר, מדגה, מטע תמרים, גידולי ירקות ולולים.

ב- 22 ביוני 1942 נרשמה בקיבוץ הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה עד כה ב מזרח התיכון, ההמוספירה המזרחית הכוללת את אירופה והמזרח התיכון - 54 מעלות צלזיוס.

בקיץ תרצ"ז הוקם קיבוץ טירת צבי, הקיבוץ הראשון של תנועת הקיבוץ הדתי, כיישוב חומה ומגדל סמוך לעיירה ביסאן. הגרעין המייסד מנה כ-90 חברים, וכמחצית מהם באו מקבוצת רודגס. חברי המשק הדתיים איישו את כל התפקידים בקיבוץ, פרט לתפקיד ה מוכתר, אחראי קשרי החוץ, אותו מילא בתחילה חבר קיבוץ עין חרוד, גרשון ריטוב. הקיבוץ הדתי הצעיר רצה שגם תפקיד זה יאויש על ידי חבר דתי, הם נזכרו ב יהושע ברוכי שבהיותו חבר רודגס התיידד עם הפועלים הערבים, והזמינו אותו להצטרף אליהם ולמלא את התפקיד, הדורש קשרים תדירים עם ערביי הסביבה. כעבור מספר חודשים, מינתה אותו הקרן הקיימת לישראל באופן רשמי למוכתר הקיבוץ. כמוכתר, קיים ברוכי מערכת יחסי שכנות עם ערביי בית שאן ובייחוד עם ה בדואים יושבי העמק. בתוקף תפקידו, עמד בקשרים הדוקים עם ה שייחים ראשי השבטים והיה מרבה לבקר במאהלים שלהם והם הזמינו אותו להשתתף בשמחותיהם. כמו כן, ברוכי היה איש הקשר של הקיבוץ עם הממשל הבריטי והמשטרה. ב- 1943, אחרי רצח חבר הקיבוץ שלמה שכטר תוך-כדי סכסוך עם בדואים על קרקעות, הזמין ברוכי את שבט הרוצח לטקס סולחה בקיבוץ בהתאם למנהגי הבדואים.

בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ב- 28 בפברואר 1938, כשמונה חודשים לאחר הקמתו, הותקף הקיבוץ על ידי כנופיית מחבלים ערבים חמושה ומאורגנת מצפון השומרון, שהשתייכה לפלג של מוג'אהדין. כחודש לפני כן, פשטה כנופיה זו על תחנת משטרה בריטית שנקראה תחנת חנאזיר (או חונזיר), הסמוכה לטירת צבי ושדדה את מחסן ה נשק והתחמושת. התקיפה התנהלה תחת פיקודו של אחד מראשי הכנופיות הערביות בארץ דאז - שייח' עטיה. התקיפה החלה מ-22:30 בלילה ונמשכה עד חצות. תוכניתם של התוקפים הייתה לפרוץ בחשאי את גדר התיל שהקיפה את היישוב, לזחול עד לחומה, מלבני בוץ בגובה של כשני מטר, שהקיפה אותו ולנפץ את הזרקור, ומשם לתקוף את פנים היישוב.

התקיפה הצליחה בתחילתה, והלוחמים הערביים הגיעו עד לחפירה ולחומה וניפצו את הזרקור. ניסיונות האיתות ליישובים הסמוכים כשלו בתחילה בשל ניפוץ הזרקור. באמצעות פנס-איתות הצליחו לתקשר עם בית יוסף הסמוך רק ב-23:00; רכב המשמר הנע שיצא מגוש חרוד לעזרה שקע בבוץ בדרך ליישוב והגיע רק עם בוקר. אולם מגיני היישוב הצליחו להכריע את המערכה בכוחות עצמם באמצעות רימונים שהושלכו לעבר התוקפים ו ירי מאורגן היטב לעבר הכוחות שהמשיכו לנסות ולפרוץ לתוך היישוב. לבסוף נהדפה כנופיית הלוחמים והם נסוגו. עד סוף תקופת המאורעות לא ידעו יישובי עמק בית שאן התקפות ישירות.

גם על ה שלטונות הבריטיים עשתה ההגנה על טירת צבי רושם רב. הנציב העליון ארתור ווקופ שלח מברק ברכה ל סוכנות, ו אורד וינגייט, מפקד פלגות הלילה המיוחדות, שרק אז החל בקשירת קשריו עם היישוב היהודי, מיהר לטירת צבי כדי להיפגש עם מפקד המקום ולשמוע על הקרב.

בנובמבר 1940 הובאו לקיבוץ חומרי בנייה כדי לבנות במקום בתי קבע במקום הצריפים הדולפים ששמשו את החברים.

מלחמת העצמאות

ערך מורחב - קרב טירת צבי

ב מלחמת העצמאות, ב- ו' באדר תש"ח, 16 בפברואר 1948, עוד בטרם נכנסו צבאות מדינות ערב למלחמה, תקף " צבא ההצלה" של קאוקג'י את טירת צבי אך נהדף באבידות כבדות. היישוב היהודי בארץ ישראל שאב עידוד רב מהדיפת המתקפה.

במדינת ישראל

במרץ 2012 הוחלט על הרחבת הקיבוץ לתושבי חוץ כחלק מתהליך ההפרטה הנהוג כיום בקיבוצים בישראל. באוגוסט 2014 נכנסו המשפחות הראשונות לבתים החדשים שנבנו דרומית למרכז הקיבוץ, בספטמבר 2015 רשומים למעלה מ-30 משפחות של תושבי חוץ .

בשטח הקיבוץ מצויים מספר שרידים ארכאולוגיים:

שימור ותיעוד תולדות הקיבוץ:

דגם הטירה - הטירה הייתה מבנה גדול בן שתי קומות, בנוי מלבני בוץ ומוקף בחומה. הוא נבנה בשנת 1930 על ידי מוסא אל-עלמי, ממקורבי המופתי של ירושלים חג' אמין אל-חוסייני, ושימש כמרכז לחווה חקלאית שהייתה במקום. במאורעות 1936 נאלץ אל-עלמי לברוח ללבנון והוא מכר את החווה לקרן הקיימת. הבית שימש כבית תינוקות, מחסן נשק, סליק, מרפאה, חדר תרבות, תחנת אלחוט. חברי הקיבוץ התגוררו באוהלים ובצריפים שהוקמו בחצר הטירה. בשנת 1973 נהרסה הטירה בגלל התפוררות לבני הבוץ. בשנת 1987 לרגל יובל לקיבוץ, הוקם דגם של הטירה בתוך הקיבוץ.

הסליק - סליק התחמושת של הקיבוץ ששימש אותו עד לאחר מלחמת העצמאות. הסליק הותקן תחילה מתחת למלתחות הציבוריות, אך בשל הרטיבות הוא הועתק אל מתחת למחסן התבואה, וקיומו היה ידוע למתי מעט בלבד. מאוחר יותר שכן בו מפעל "טיב" שנקרא היום "טירת צבי", בטירת צבי. כיום מצוי בו מיצג "דרך התמר".

מגדל המים - המגדל ששימש את ראשוני המתיישבים. על גגו הוצבה עמדת מקלע. ניתן לראות סימני קליעים על הקירות החיצוניים.

ארכיון ומוזיאון של שנות הקיבוץ הראשונות.

עמדת שמירה ליד "המעיין הקטן".

שדרת הוושינגטוניות שנשתלה על ידי טמפלרים שהקימו חוות חקלאיות בעמק בית שאן בשנות ה-20 של המאה ה-20.

בתי התושבים הוותיקים הוכרזו כאתר מורשת

מוסדות ומיזמים של הקיבוץ:

בית הכנסת - בית התפילה של הקיבוץ. הוחל בבנייתו בתש"ב 1942 ונחנך בתשי"ז 1957. הוא ממוקם במרכז הקיבוץ ובסמוך לחדר האוכל. כאמור בחזיתו מוצגת רצפת פסיפס עתיקה. החדרים הצמודים לבית הכנסת משמשים לשיעורים ולספרייה תורנית עשירה.

בית מדרש על שם הרב צבי הירש קלישר, נמצא ב"בית ראשונים".

האירוסים "של שחק" - בקיבוץ פותחו זני כלאיים של אירוס הגלבוע. בתקופת הפריחה ניתן ליהנות מ"שדות של אירוסים" במלוא פריחתם.

מיזם קינון תנשמות מתקיים שהוא חלק מן המאמץ להדברה ביולוגית, כלומר הדברה באמצעים טבעיים, ללא חומרים כימיים. בעונת ההטלה של הביצים ניתן לצפות ON-LINE בקן התנשמת המקננת במגדל המים של הקיבוץ.[12]

"טירת צבי" - מפעל למוצרי בשר ונקניקים, מהגדולים בארץ. מוחזק בשותפות עם תנובה.

חקלאות - לקיבוץ שטחי חקלאות נרחבים, ובהם גידולי שדה, מטע תמרים, מדגה, לול תרנגולי הודו, ורפת לפיטום עגלים.

אירוח - הקיבוץ מארח קבוצות ובודדים, מציע שירותי הסעדה במסגרת "טיב ביתי", ולינה כפרית "גן בעדן".

יזמות - הקיבוץ מעודד יזמויות בתחומים שונים - רפואה משלימה, גילוף עץ אמנותי, ייצור ויטראז'ים, תיירות חקלאית.

מיכאל חזני, משדה יעקב עד טירת צבי : סקירה על התיישבות הפועל המזרחי בארץ ישראל, תל אביב: הוצאת המרכז החקלאי של הפועל המזרחי, תרצ"ח-1938.

טירת צבי במערכה: פרשת התגוננות טירת צבי, מסופרת מפי בניה, בעריכת מאיר אור, תרצ"ט-1939.

גלילה רון פדר עמית, "מנהרת הזמן חלק שני - מבצע חומה ומגדל".

שרה בן-אריה, תבנית-חרס של אלה [מתל קרניים], קדמוניות, ט"ז, 4, 64, תשמ"ד, עמ' 123-124.

# data[].attributes.attachment_link.title
טירת צבי - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
טִירַת צְבִי הוא קיבוץ ב עמק בית שאן, כשבעה קילומטר מדרום ל בית שאן, ובסמוך לשפך נחל בזק ל נהר הירדן. הוא משתייך ל מועצה אזורית עמק המעיינות, והוא הדרומי מבין יישוביה.