# data[].attributes.body
Ģermāņu un citu cilšu migrācija izraisīja Rietumromas impērijas sabrukumu (476. gads), šis sabrukums veicināja jaunu valstu veidošanos.

# data[].attributes.headline
Bizantijas impērijas teritorijas paplašināšana (527. - 565. g.)

# data[].attributes.subject
Bizantijas impērijas teritorijas paplašināšana (527. - 565. g.)

# data[].attributes.body
Imperators Justiniāns I – Justiniāna kodeksa autors - paplašināja Bizantijas teritoriju un tiesību sistematizāciju.

# data[].attributes.headline
Islāma reliģijas izveide (610. –632. g.)

# data[].attributes.subject
Islāma reliģijas izveide (610. –632. g.)

# data[].attributes.body
Muhameda piedzimšana 570. g., viņa atklāsmes 610. g. un islāma reliģijas izplatība līdz viņa nāvei 632. g. veidoja pamatu vienai no pasaules lielākajām reliģijām. Pēc viņa nāves sāka veidoties kalifāti – politiskas un reliģiskas pārvaldes formas, kas izplatīja islāmu ārpus Arābijas pussalas robežām.

# data[].attributes.body
Pipins Īsais, Franku karalis, ieviesa feodālismu, kur senjors piešķīra zemi vasaļiem apmaiņā pret uzticību un karadienestu. Majorāts, zemes mantošanas sistēma, nodrošināja īpašuma saglabāšanu ģimenē. Majordoms nodrošināja pārvaldību, veicinot centralizēto valsts vadību. Feods - zeme, ko senjors piešķīra vasalim, savukārt alods bija privātīpašums, kas nebija pakļauts feodālajām saistībām. Kārlis Lielais, kurš 800. g. tika kronēts par imperatoru, paplašināja impēriju un nostiprināja "Kristīgo Eiropu".

# data[].attributes.body
Senjori, kā zemes īpašnieki, nodrošināja vasaļiem zemi, bet vasaļi, kā karadienesta sniedzēji, nodrošināja militāru atbalstu. Šī sistēma veidoja feodālo hierarhiju, kur zemes īpašnieki bija augstākā pozīcijā, bet vasaļi ieņēma zemāku stāvokli. Šajā laikā dominēja naturālā saimniecība, kur lauksaimniecība bija galvenais ienākumu avots un preces tika ražotas pašpatēriņam, nevis tirdzniecībai.

# data[].attributes.body
Feodāliem īpašniekiem bieži tika piešķirtas benefīcijas – teritorijas/ tiesības, kas ļāva iegūt ienākumus no zemes un tās ražīguma. Pilsētas, kas kļuva par svarīgiem tirdzniecības centriem, saņēma dažādas benefīcijas, piem., tirgotāju tiesības, nodokļu atvieglojumus vai brīvību no feodālajiem ierobežojumiem. Tās palīdzēja veidot dinamisku tirdzniecības sistēmu, kurā pilsētas kļuva par galvenajiem tirdzniecības mezgliem, veicinot preču apmaiņu starp reģioniem un attīstot tirdzniecību.

# data[].attributes.body
Šī šķelšanās notika politisku un kultūras atšķirību dēļ. Šķelšanās noveda pie kristietības rietumu un austrumu atzaru izveidošanās, kas pastāv līdz mūsdienām. Rietumos izveidojās Romas katoļu baznīca, bet Austrumos – Bizantijas pareizticīgo baznīca.

# data[].attributes.body
1095. gadā Klermonas koncilā izsludināja krusta karus, aicinot kristiešus atgūt Svēto Zemi no musulmaņiem. Pirmais krusta karš noslēdzās ar Jeruzalemes ieņemšanu un kristīgo valstu izveidi. Lai aizsargātu svētceļniekus un nostiprinātu kristiešu klātbūtni, tika izveidoti bruņinieku ordeņi, piemēram, hospitālieši un templieši.

# data[].attributes.body
Otrais krusta karš bija kristiešu mēģinājums saglabāt kontroli pār stratēģiskām teritorijām, tirdzniecības punktiem un baznīcām Svētajā Zemē. Tomēr turki nostiprināja savu varu, izveidojot valsti un atkaroja Edesas grāfisti, kas bija viena no pirmajām kristiešu izveidotajām valstīm pēc Pirmā krusta kara. Kara iznākums bija neveiksmīgs Eiropas kristiešiem.

# data[].attributes.headline
Trešais krusta karš (1189. – 1192. g.) un sabiedrības pārmaiņas

# data[].attributes.subject
Trešais krusta karš (1189. – 1192. g.) un sabiedrības pārmaiņas

# data[].attributes.body
Trešie krusta kari izcēlās pēc tam, kad sultāns Saladins iekaroja Jeruzalemi un apdraudēja kristiešu kontrolētās zemes. Šajā laikā feodalitāte sāka sabrukt – pilsētas kļuva par ekonomiskiem centriem. Līdz ar pilsētu attīstību izveidojās komūnas un rātes, kas pārvaldīja pilsētu lietas. Cunftes un ģildes apvienoja amatniekus un tirgotājus, veicinot tirdzniecības un aroda aizsardzību. Sabiedrībā norisinājās dalīšanās: patricieši (augstākais slānis) un plebeji (zemākais slānis), kā arī pilsētnieki un svešie (tirgotāji vai lauku iedzīvotāji). Atsumtie – cilvēki, kuri pārcēlās uz pilsētām, – meklēja brīvību un labākas iespējas.

# data[].attributes.body
Krustnešu militārā kampaņa, kura sākotnēji iecerēja atgūt Jeruzalemi no musulmaņu varas, 1204. g. ieņēma un pilnībā iznīcināja Konstantinopoli, kas bija Austrumromas impērijas galvaspilsēta. Tas radīja lielu politisku un reliģisku ietekmi visā Eiropā un Vidusjūras reģionā.

# data[].attributes.body
Tūkstošiem meiteņu un zēnu sāka savu gājienu no Eiropas uz Vidusjūras piekrasti. Šie svētceļnieki ticēja, ka viņu tīrā sirds un uzticība palīdzēs viņiem izpildīt šo misiju. Sauszemes ceļš cauri jūrai, kas bija solīts, neatklājās. Daži tirgotāji piedāvāja aizvest svētceļniekus uz Palestīnu, taču daļa no tiem nomira no slimībām un bada vai tika pārvesti un pārdoti kā vergi austrumu vergu tirgos.

# data[].attributes.headline
Rīgas brīvpilsetas statuss (1225. g.) un hanzas savienības attīstība (14.-15. gs.)

# data[].attributes.subject
Rīgas brīvpilsetas statuss (1225. g.) un hanzas savienības attīstība (14.-15. gs.)

# data[].attributes.body
1225. g. Rīga ieguva brīvpilsetas statusu, kas nostiprināja tās lomu kā galveno tirdzniecības centru Baltijas reģionā. Šis statuss ļāva Rīgai attīstīties kā tirdzniecības punktam. Tāpat arī 14. un 15. gs. izveidojās hanzas savienība – tirdzniecības alianse, kas apvienoja Ziemeļeiropas pilsētas un veidoja spēcīgu tirdzniecības tīklu.

# data[].attributes.headline
Baltijas reģiona iekarošana un Livonijas ordeņa veidošanās

# data[].attributes.subject
Baltijas reģiona iekarošana un Livonijas ordeņa veidošanās

# data[].attributes.body
1202. g. tika dibināts Zobenbrāļu ordenis, kura mērķis bija palīdzēt paplašināt kristietību un nostiprināt vācu ietekmi šajās teritorijās. Šis process turpinājās vairākus gadsimtus, un 1236. g., pēc Zobenbrāļu ordeņa sakāves Saules kaujā, tika izveidots Livonijas ordenis, kas apvienoja vācu bruņniecību un uzņēma kontroli pār lielu daļu no Baltijas reģiona.

# data[].attributes.headline
Saules kauja (1236. g.) un Bizantijas impērijas krišana (1453. g.)

# data[].attributes.subject
Saules kauja (1236. g.) un Bizantijas impērijas krišana (1453. g.)

# data[].attributes.body
Zemgaļi un citas Baltijas tautas pakļāvās Livonijas ordenim, kas nodrošināja vācu kontroli pār lielu daļu no Baltijas reģiona. Šīs pārmaiņas radīja jaunas politiskās struktūras, kas balstījās uz vācu bruņniecības un kristīgās varas ietekmi. Pēc Saules kaujas 1236. g. Livonijas ordenis turpināja cīņas, lai nostiprinātu savu varu reģionā. Tikmēr Bizantijas impērijas krišana 1453. g. beidza otro romiešu impēriju un atklāja jaunu posmu.