# data[].attributes.body
Des de l'edat de pedra, els homes capturaven peixos, tant en aigües continentals com al mar. Primer van fer servir les mans, posteriorment van inventar llances, fletxes i arpons per facilitar l'activitat. Són els cossos d'aigua que estan sobre la terra ferma, com ara llacs, llacunes, rius i estanys.

# data[].attributes.body
Les tècniques de pesca han experimentat una transformació significativa al llarg del temps, amb canvis notables en l'eficiència i l'impacte ambiental. A continuació, es presenten les principals diferències entre les tècniques antigues i les actuals, així com la seva relació amb l'explotació dels recursos marins:

Tècniques antigues:

Pesca artesanal: Es realitzava mitjançant arts passives com xarxes, canyes o arts de mà, amb un esforç de pesca menor i una captura selectiva. Aquesta pràctica tenia un impacte ambiental reduït i permetia la regeneració natural de les poblacions marines.

Pesca de fons amb línia de mà: Consistia en l'ús de canyes amb rodet i esquer artificial, una tècnica selectiva que minimitzava la captura accidental d'espècies no desitjades.

Tècniques actuals:

Pesca d'arrossegament: Utilitza grans xarxes arrossegades pel fons marí, permetent la captura de grans quantitats de peix en poc temps. Tanmateix, aquesta tècnica pot tenir un impacte ambiental significatiu, afectant els hàbitats marins i la biodiversitat.

Pesca amb xarxes de deriva i altres arts industrials: Aquestes tècniques permeten cobrir àmplies àrees i capturar diverses espècies simultàniament, augmentant l'eficiència però també el risc de sobreexplotació.

Comparació d'eficiència i grau d'explotació:

Eficiència: Les tècniques modernes, com l'arrossegament, són més eficients en termes de quantitat de peix capturat per unitat d'esforç. Tanmateix, aquesta eficiència pot ser contraproduent si no es gestionen adequadament els recursos.

Grau d'explotació: Les tècniques antigues permetien una explotació més sostenible dels recursos marins, amb un menor impacte ambiental i una millor capacitat de regeneració de les poblacions de peix. En canvi, les tècniques modernes poden conduir a una sobreexplotació si no es controlen adequadament.

Per abordar aquests reptes, s'han implementat mesures com l'ús de xarxes amb malles més grans per permetre l'escapament de juvenils i la introducció de portes voladores que minimitzen l'impacte en el fons marí. Aquestes pràctiques han demostrat ser efectives en la regeneració de certes espècies, com la gamba roja a Palamós.

En resum, mentre que les tècniques de pesca modernes ofereixen una major eficiència en la captura, també presenten desafiaments en termes de sostenibilitat i impacte ambiental. És essencial equilibrar l'eficiència amb la conservació dels ecosistemes marins per garantir la salut a llarg termini dels oceans.