# data[].attributes.body
Sääntely tarkoittaa taloudellisen toiminnan yhteydessä taloudellista sääntelyä eli markkinoiden sääntelyä.

# data[].attributes.body
Lyhyydessään Sananvapaus tarkoittaa puheen ja kirjoittamisen vapautta. Pitemmin sanottuna sananvapaudella viitataan oikeuteen ilmaista mielipiteitään julkisuudessa ilman rajoitusta ja/tai viranomaisten puuttumista.

Suomen perustuslain pykälä 12 kuuluu näin:

»Jokaisella on sananvapaus. Sananvapauteen sisältyy oikeus ilmaista, julkistaa ja vastaanottaa tietoja, mielipiteitä ja muita viestejä kenenkään ennakolta estämättä. Tarkempia säännöksiä sananvapauden käyttämisestä annetaan lailla. Lailla voidaan säätää kuvaohjelmia koskevia lasten suojelemiseksi välttämättömiä rajoituksia.
Viranomaisen hallussa olevat asiakirjat ja muut tallenteet ovat julkisia, jollei niiden julkisuutta ole välttämättömien syiden vuoksi lailla erikseen rajoitettu. Jokaisella on oikeus saada tieto julkisesta asiakirjasta ja tallenteesta.»

# data[].attributes.headline
Pitäisikö sääntelyä rajoittaa vai vapauttaa?

# data[].attributes.subject
Pitäisikö sääntelyä rajoittaa vai vapauttaa?

# data[].attributes.body
Kysymys on mielestäni vähän kinkkinen.

Osa minusta haluaa pitää sääntelyn vapaana ja antaa kaikille mahdollisuuden ilmaista itseään miten lystää. Sananvapaus on kaunis asia ja kaikilla pitääkin olla mahdollisuus siihen. Käytän esimerkkinä aikuisten animaatiosarjaa "Peepoodo & The Super Fuck Friends". Sarja käsittelee seksuaalisuutta ja seksiä humoristiseen, mutta informoivaan sävyyn. Sarja on saanut valtavasti kehuja, mutta sisältönsä ja teemojensa vuoksi sarja ei ole saanut tukea isoilta tuotanto- ja striimausfirmoilta. Silti Peepoodo & the Super Fuck Friends:iä on julkaistu kaksi kautta kaikille (täysi-ikäisille) ilmaiseksi katsottavaksi joukkorahoituksen voimalla. Peepoodon toisen kauden ensimmäinen jakso myös kommentoi erityisesti Netflixin linjastoa sensuroida sen alaisuudessa olevia sarjoja.

Toisaalta, jos sensuurin ja sääntelyn rajoitusta vapautettaisiin niin Peepoodon lisäksi esimerkiksi uusnatsit saisivat mainostaa itseään vapaammin valtamedioissa. Tämä tarkoittaisi avoimempaa vihamielisyyttä vähemmistöjä kohtaan. Laki toki rajoittaa vihapuhetta sen mitä pystyy, mutta jos sen sensuuri löystyy, avoimesti vihamieliset tulevat löytämään keinoja lietsoa vihaansa lain puitteissa.

# data[].attributes.body
Median sananvapautta rajoittaa osittain laki. Vaikka sananvapaus on teknisesti osa perustuslakia, muut lait voivat silti rajoittaa sitä. Jos esimerkiksi mediaa syytetään kunnianloukkauksesta tai kansanryhmää vastaan yllyttämisestä, lain tulee rangaista syytettyä.

Sananvapauteen.fi sivuston artikkeli "Median sääntelyn historia" ottaa esille rajoittamisen roolin demokratiassa:

"Toisaalta sananvapauteen kuuluu myös vastuu, ja sitä voidaan rajoittaa, jos yksilön tai yhteiskunnan etu ja suojaamisen tarve sitä edellyttää. Sananvapaudella katsotaankin olevan samalla kertaa poliittinen tehtävä (demokratia) ja sosiaalisen vastuun rooli (yleinen ja yhteiskunnan etu), jolloin myös sananvapauden rajoitukset voivat perustua yhteiseen etuun."

Sananvapautta myös rajoittaa ne alustat minkä avulla voidaan yleisesti levittää sanaa. Spesifisti tämä tarkoittaa, että sananvapaus on pitkälti tiedotusvälineiden päätoimittajien päätettävissä. Tämän voi käytännössä nähdä ohjelmian pitching-tilanteissa. Jos päätoimittaja ei pidä tuotteestasi, et tule saamaan sitä hänen tiedotusvälineeseenkään.

# data[].attributes.body
Asiasta voi olla montaa mieltä. Silti mielestäni suomalaisella medialla olisi hieman petrattavaa vastuullisuuden suhteen.

Vuonna 2022 Yle julkaisi Suomineidot-dokumenttisarjan, jonka tähdet olivat ns. kansallismielisiä naisia. Katsojan ei tarvinnut mennä katsomaan itse sarjaa, kun näki jo yhden sarjan päähenkilöistä pitävän paitaa, jossa oli teksti "national socialist" ja Musta Aurinko -merkki (Musta Aurinko on natsisymboli).
Kyseinen tähti, Meri Kartta, kertoo sarjassa olevansa etnonationalisti, mikä on merkitykseltään hieman eri kuin kanssallissosialisti. Silti näillä ideologioilla on linkki toisiinsa: natsit olivat itse valkoisia etnonationalisteja.
Sarja julkaistiin 21. maaliskuuta, mikä tunnetaan maailmalla kansainvälisenä rasisminvastaisuuden päivänä. Julkaisupäivän päätös oli lopulta sattumanvarainen, mutta se tuntuu kieltämättä väheksynnältä päivän tarkoitusta kohtaan.

Olen itse kuitenkin sillä kannalla, että Ylellä on oikeus julkaista vastaavia ohjelmia. En pidä Suomineidot-sarjasta, mutta en voi myöskään sanoa etteikö sen olemassaololla ole paikkaa nykymaailmassa. Ville Vílen, Yleisradion toimittaja, perusteli sarjan julkaisua siten, että Suomineidot tuo esille että "tämänlaisia ihmisiä on". Vílenin kommentti on totta ja meidän täytyy pysyä tietoisina siitä.

Silti koen, että sarjan julkaisemisen olisi voinut käsitellä paremminkin. Ylen kanta ohjelman aihepiiriin olisi voinut korostaa enemmän esimerkiksi.

# data[].attributes.body
https://sananvapauteen.fi/artikkeli/870

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Päivikki Karhula

Suomalainen mediaan kohdistuva sananvapauden säätely heijastaa omaa aikaansa etenkin media- ja yhteiskuntakehityksen osalta.

Painovapaudesta lehdistösensuuriin

Sananvapauden säätely kohdistui mediakehityksen mukaisesti ensiksi kirjoihin. Sensuurin perusteena olivat etenkin vaaralliset opit tai mahdolliset uhkat vallitsevalle yhteiskuntajärjestykselle. 1700-luvulla Suomen ollessa osana Ruotsi-Suomen valtiota, syntyi ajatus painovapaudesta, jonka edisti poliitikko Anders Chydenius.

Vuonna 1766 vahvistettiin perustuslakina säädetty painovapausasetus, joka oli tuolloin laajin ja edistyksellisin maailmassa.

1800-luvulla painovapaus vakiintui. Säätyvaltiopäivillä vapaamman painotoiminnan vaatimusten takana olivat etenkin aateli ja työväenliike. Lehdistön suhteen oltiin aluksi sallivampia lukijakunnan edustaessa oppinutta eliittiä. Kun lehdistön vaikutuksen ala laajentui yhteiskunnassa ja syntyi poliittinen lehdistö, myös säätely tiukentui.

Lehdistön säätelyn keinoina käytettiin mm. lupia, lisenssejä, ennakkotarkastusta ja verolakeja. 1800-luvun loppua kohden sensuuri kuitenkin kiristyi samalla, kun kansallisuusaatteet ja työväenliike vahvistuivat. 1906 säädettiin laki lausunto-, kokoontumis- ja yhdistymisvapaudesta, mutta venäläishallinto kiristi pian sensuuria uudelleen.

Mediakohtainen säätely ja kansainvälistyminen

Itsenäistymisen myötä 1919 syntyi varsinainen moderni painovapauslaki, jossa kiellettiin ennakkosensuuri ja julkaisemisen luvanvaraisuus poistui käytäntönä. Samassa yhteydessä säädettiin laillisista rajoituksista sananvapaudelle, joina pidettiin esimerkiksi rikokseen yllyttämistä ja kunnianloukkausta. Sananvapauden rajojen valvonta siirtyi tuomioistuimille.

Sotien jälkeisellä kaudella sananvapauden alaa täsmennettiin mediakohtaisesti.

Radio- ja televisiotoiminta sai oman lakinsa (1958), ja myöhemmin yleisradiotoiminta määriteltiin tarkemmin lailla Yleisradio Oy:sta (1993). Elokuvien tarkastamista varten uudistettiin laki Valtion elokuvatarkastamosta (1946) ja myöhemmin videoiden tarkastusta varten säädettiin erillinen videotarkastuslaki (1987). Kansainvälinen sananvapauden sääntely huomioitiin liittymällä YK:n ihmisoikeuksien julistuksen sopimukseen kansalais- ja poliittisista oikeuksista (1976) ja Euroopan neuvostoon (1989).

Poliittinen ilmapiiri ja sensuuri

Suomen historiassa kiristynyt poliittinen ilmapiiri on merkinnyt eri aikoina myös sensuurin vastaavaa kiristymistä. Erityisen selviä sananvapauden rajoitukset olivat venäläishallinnon aikana, mutta myös itsenäistymisen jälkeen sodan aikainen kausi toi voimaan sotasensuurin. Liittolaisten arvostelua pyrittiin rajoittamaan ja kotirintaman moraalia ylläpitämään.

1950-luvulta alkaen suhteet Neuvostoliittoon johtivat poliittisen varovaisuuden aikaan, jolloin suomalainen media toimi laajalti itsesensuurin periaatteilla.

Julkisessa keskustelussa pyrittiin enimmäkseen karsimaan vapaaehtoisesti Neuvostoliittoa arvosteleva aineisto tai paheksumaan näiden näkemysten esittämistä. Itsesensuurin ydinkausi elettiin Urho Kekkosen presidenttikaudella 1960-luvun lopusta 1980-luvun alkuun. Suomen ulkopoliittista varovaisuuden ympärille syntyi käsitys suomettuminen, jolla tarkoitettiin pienen maan sopeutumista hallitsevan totalitaarisen naapurimaan tahtoon.

Itsesensuuria tuettiin myös lailla.

Rikoslaissa oli pykälä, jonka mukaan 1948 alkaen oli kriminalisoitu "vieraan valtion julkinen ja tahallinen halventaminen painotuotteella, kirjoituksella, kuvallisella esityksellä tahi muulla ilmaisuvälineellä".

Vielä 1975 presidentti Kekkonen vetosi tähän pykälään "myllykirjeessään Uusi Maailma-lehden päätoimittajalle, Jussi Talvelle. Pykälä poistettiin rikoslaista Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.

Lakiuudistuksilla medianeutraaliin lainsäädäntöön

Suomen perustuslain uudistamisen myötä (2000) täsmennettiin myös sananvapauden rajoja. Sananvapaus on perustuslain mukainen perusoikeus, mutta sitä voidaan rajoittaa muilla laeilla. Erityinen varaus (ns. kvalifioitu lakivaraus) liittyy lasten kuvaohjelmiin ja sananvapauden rajoittamiseen lastensuojelullisin perusteluin.

Lakiuudistus merkitsi myös uudenlaisia korostuksia.

Perustuslakiuudistus toi mukanaan sananvapauden väline- ja sisältöneutraalissa tulkinnan.

Sananvapauden uusia näkökulmia on myös tiedonhankintaan liittyvien oikeuksien korostaminen ja täsmentäminen; ne pitävät sisällään oikeuden hankkia, välittää, valmistaa, ilmaista, julkaista, levittää ja vastaanottaa tietoja, mielipiteitä ja muita viestejä.

Lisäksi tiedonvälitysprosessin osapuolten oikeuksiin otettiin kantaa. Sekä lähettäjien että vastaanottajien oikeudet tiedonvälityksessä huomioitiin. Julkisen vallan roolia perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien toteuttajana täsmennettiin myös. Julkisen vallan tuli lain mukaan toimia sananvapauden edistäjänä.

Median erityisasema

Toisaalta lainsäädäntö tukee tiedotusvälineiden erityisasemaa sananvapauden käyttäjinä. Median erityisasema on huomioitu perustuslakiuudistuksessa ja sananvapauslaissa. Sananvapauslaki (Laki sananvapauden käyttämisestä joukkotiedotuksesta) säädettiin erikseen (2003), selkeyttämään toimittajien asemaa ja vastuuta ja toimituksellisia käytäntöjä, kun yleisö on kirjoituksista eri mieltä (vastine ja oikaisu). Sananvapauslainsäädäntö takaa myös oikeuden anonymiteettiin ja lähdesuojaan.

Näiden lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin (EIT) on ratkaisuissaan korostanut median poliittista roolia demokratian tukijana. EIT:n mukaan median tehtävänä on kansalaisten informointi yhteiskunnallisesti merkityksellisistä asioista ja vallankäyttäjien valvonta ja tiedotus yhteiskunnalliseen keskusteluun ja päätöksentekoon liittyvistä asioista.

Radiota ja televisiota varten on myös edelleen erityislainsäädäntöä, samoin kuin Yleisradiolla on erityisasema ja erillinen sen toimintaa koskeva laki.

Viestintämarkkinalailla (2003) tuettiin myös vapaan kilpailun toteutumista mediamarkkinoilla ja vahvistettiin Yleisradion asemaan valtakunnallisena ja kaikille saatavilla olevana toimijana.

Sääntelyn tuki verkkoviestinnälle ja -medialle heijastuu erityisesti Tietoyhteiskuntakaareen (2014) kuuluvassa lainsäädännössä. Tavoitteena on ollut luoda medianeutraali lainsäädäntö, jossa erityisesti digitaalinen toimintaympäristö huomioidaan. Verkkoympäristössä pyritään suojaamaan erityisesti moniäänisyys, kansallisuus, paikallisuus, yksityisyydensuoja ja säätelemään mastojen ja tukiasemien sijoitusta.

Avoimuuden aika

Kekkosen presidenttikauden jälkeinen aika ja Neuvostoliiton hajoaminen muuttivat poliittisten realiteettien lisäksi kulttuuria, joka johti sananvapauden tilan laajentumiseen myös lainsäädännössä. Kulttuurin muutos heijastui aiempiin vuosikymmeniin nähden radikaalimpina julkisuuden ja avoimuuden linjauksina.

Julkisuus nähtiin nyt uudessa valossa: demokratian palvelijana.

Kaikkien yhtäläinen tiedonsaantioikeus mahdollistaisin myös sen, että kaikki voivat osallistua samantasoisin tiedoin julkiseen keskusteluun ja päätöksentekoon. Osallistumisen korostus näkyy myös vuonna 2000 voimaan tulleen uudistetussa Suomen perustuslaissa, jonka mukaan "kansanvaltaan sisältyy yksilön oikeus osallistua ja vaikuttaa yhteiskunnan ja elinympäristönsä kehittämiseen".

Julkisuuslaki (1999) avasi kansalaisille ja medialle tiedonsaantioikeuden viranomaisten asiakirjoihin, jotka pääsääntöisesti määriteltiin myös julkisiksi, mikäli erityiset perusteet eivät puolla niiden salaisiksi määrittelyä. Lisäksi viranomaisia koskee tiedotusvelvollisuus, ja laissa täsmennettiin hyvä tiedonhallintatapa.

Julkisuuslakia täydensi myöhemmin oikeudenkäyntijulkisuutta koskeva lainsäädäntö (2007), jonka mukaan oikeudenkäyntiasiakirjat ja oikeudenkäynnit ovat pääsääntöisesti julkisia.

Vain valtion turvallisuuteen, alaikäisiin ja yksityisyyteen liittyvät seikat voidaan pitää salattuina.

Suomi liittyi mukaan myös kansainväliseen Avoimen hallinnon kumppanuusohjelmaan (Open Government Partnership, OGP), jossa julkinen hallinto sitoutuu avoimuuteen, hallinnon kielen selkeyttämiseen, hallinnon tietovarantojen avaamiseen ja kansalaisten osallistumismahdollisuuksien lisäämiseen.

Eurooppalainen perinne korostaa demokratiaa ja vastuuta

Suomalaisessa ja eurooppalaisessa sananvapauden säätelyssä on yhtäläisyyksiä, mutta myös joitakin painotuseroja. Sananvapaus on määritelty ihmis- ja perusoikeutena Suomessa ja Euroopassa.

Suomalainen lainsäädäntö on joissakin kohdin tiukempi esimerkiksi estäen ennakkosensuurin ja painottaen virallisen tiedon julkisuusperiaatetta.

Mediaa koskevassa lainsäädännössä heijastuvat paitsi yksilön etu vapaan itseilmaisun tukena, mutta myös yhteisöllinen etu demokratian säilyttämisestä turvaamalla päätöksentekoprosessin edellytykset ja kansalaisten oikeus tiedonsaantiin.

Eurooppalaisen sananvapauskäsityksen perustana on kaikkien kansalaisten mielipiteiden esille pääsyn mahdollisuus.

Toisaalta sananvapauteen kuuluu myös vastuu, ja sitä voidaan rajoittaa, jos yksilön tai yhteiskunnan etu ja suojaamisen tarve sitä edellyttää. Sananvapaudella katsotaankin olevan samalla kertaa poliittinen tehtävä (demokratia) ja sosiaalisen vastuun rooli (yleinen ja yhteiskunnan etu), jolloin myös sananvapauden rajoitukset voivat perustua yhteiseen etuun.

# data[].attributes.attachment_link.title
Median sääntelyn historia - Tiellä sananvapauteen

# data[].attributes.attachment_link.description
Päivikki Karhula Suomalainen mediaan kohdistuva sananvapauden säätely heijastaa omaa aikaansa etenkin media- ja yhteiskuntakehityksen osalta. Sananvapauden säätely kohdistui mediakehityksen mukaisesti ensiksi kirjoihin. Sensuurin perusteena olivat etenkin vaaralliset opit tai mahdolliset uhkat vallitsevalle yhteiskuntajärjestykselle. 1700-luvulla Suomen ollessa osana Ruotsi-Suomen valtiota, syntyi ajatus painovapaudesta, jonka edisti poliitikko Anders Chydenius.

# data[].attributes.body
Mandi Säilä kuvaa lehdistönvapautta opinnäytetyössään näin:

"Lehdistönvapaus puolestaan takaa sen, että journalistit saavat jakaa tietoa kansalaisille
valtiovallan siihen etukäteen puuttumatta. Toisin sanoen valtio ei voi sanella, mitä journa-
listit ja mediaorganisaatiot julkaisevat tiedotusvälineissä."

# data[].attributes.headline
Mitkä tahot ovat oleellisimpia itsesääntelyn kentällä

# data[].attributes.subject
Mitkä tahot ovat oleellisimpia itsesääntelyn kentällä

# data[].attributes.body
Julkisen Sanan Neuvosto on Suomen tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta. Valtaosa suomalaisista tiedotusvälineistä kuuluu JSN:n perussopimuksen allekirjoittaneisiin yhteisöihin.

# data[].attributes.body
https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10224/4648/Median_saantely_informoitu_kansalaisuus.pdf?sequence=1&isAllowed=y

# data[].attributes.body
https://www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/1999/19990731

# data[].attributes.body
https://www.theseus.fi/bitstream/handle/10024/152835/Saila_Mandi.pdf?sequence=1

# data[].attributes.body
https://jsn.fi/mika-on-jsn/julkisen-sanan-neuvosto/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Julkisen sanan neuvosto (JSN) on tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta.

Julkisen sanan neuvosto arvioi hyvää journalistista tapaa tulkitsemalla Journalistin ohjeita, jotka koskevat kaikkea journalistista työtä

Neuvostoon kuuluu kahdeksan median edustajaa ja viisi yleisön edustajaa. Median edustajat valitsee JSN:n kannatusyhdistys. Yleisön edustajat valitsee neuvosto avoimen haun perusteella.

Neuvosto käsittelee myös toimittajan menettelyä tietojen hankinnassa. JSN ei ole tuomioistuin eikä se käytä julkista valtaa. Sen päätöksiä seurataan silti tarkoin. Sama on havaittu myös muissa maissa, joissa toimii JSN:a muistuttavia lehdistöneuvostoja.

Miten JSN toimii?

Neuvosto ratkaisee käsittelyyn otetut tapaukset, joista sille on kanneltu. Kantelun voi neuvostolle tehdä kuka tahansa, jonka mielestä mediassa on loukattu hyvää journalistista tapaa. Asian ei tarvitse koskea kantelijaa itseään, mutta asianomistajan on annettava suostumus kantelun käsittelylle. Jos tiedotusväline on neuvoston mielestä rikkonut hyvää journalistista tapaa, sille annetaan huomautus, joka on julkaistava lyhyessä määräajassa. Ellei huomautuksen saanut tiedotusväline julkaise sitä, annetaan se muutoin julkisuuteen. Neuvosto voi ottaa asioita käsittelyyn myös omasta aloitteestaan.

Kantelumenettely on maksuton.

Valtaosa suomalaisista tiedotusvälineistä kuuluu JSN:n perussopimuksen allekirjoittaneisiin yhteisöihin, jolloin JSN voi suoraan käsitellä niihin kohdistuvia kanteluita. JSN voi myös omasta aloitteestaan käsitellä tärkeänä pitämiään asioita.

Kuinka kantelu tehdään?

Jokainen, joka haluaa saattaa hyvää journalistista tapaa tai ilmaisu- ja julkaisuvapautta koskevan asian JSN:n käsiteltäväksi, voi tehdä kantelun. Jos kantelu koskee yksityisyyden suojaa, on kantelulle oltava ko. henkilön suostumus. Kantelijana voi olla yksityinen henkilö, viranomainen, yhdistys, yhtiö tai muu yhteisö. Kantelu on vapaamuotoinen. Seuraavia ohjeita on silti hyvä noudattaa:

1. Kantelu on tehtävä kirjallisesti. Ellei kantelija itse voi laatia kantelukirjelmää,hän voi tehdä neuvoston sihteerille suullisen ilmoituksen. Sihteeri laatii tämän perusteella kirjelmän, jonka kantelija allekirjoittaa.

2. Neuvosto ei käsittele asiaa nimettömän ilmoituksen perusteella. Se ei myöskään ota tutkiakseen asiaa, jonka julkistamisesta on kulunut enemmän kuin kolme kuukautta. Tästä säännöstä voidaan poiketa vain erityisestä syystä.

Jos ilmoituksen tekijä selvästi hakee neuvoston päätöstä samassa asiassa nostettavaa rikos- tai vahingonkorvausoikeudenkäyntiä varten, ei neuvosto käsittele asiaa tai lopettaa sen käsittelyn. Neuvosto voi harkintansa mukaan jättää muunkin asian käsiteltäväkseen ottamatta tai lopettaa käsittelyn.

3. Kantelu on perusteltava: mitä Journalistin ohjeiden kohtaa rikotaan? Siinä on syytä yksilöidä tarkasti kirjoitus, ohjelma tai kuva, josta kannellaan. Kantelun voi tehdä myös toimittajan menettelystä tietojen hankinnassa.

4. Jos kantelu koskee lehteä, on siihen liitettävä asianomaisen lehden numero, leike tai kopio siitä. Kantelun kohdistuessa radioon tai televisioon on vastaavasti mainittava minä päivänä, miltä kanavalta ja mihin kellonaikaan ohjelma lähetettiin. Internetistä on mainittava sivun linkki.

5. Kantelukirjelmään voi liittää myös muuta aineistoa, jolla kantelua halutaan tukea. JSN voi pyytää selvityksiä myöhemminkin.

Kantelu osoitetaan JSN:n toimistoon, josta saa myös lisätietoja ja hyvää journalistista tapaa koskevaa neuvontaa. Kantelun voi lähettää neuvostolle postitse tai verkon kautta kantelulomakkeella.

Kauanko käsittely kestää?

Asioiden käsittelyaika vaihtelee jutun laadusta riippuen suurestikin. Keskimääräinen käsittelyaika kantelun saapumisesta päätöksen postittamiseen on noin neljä kuukautta.

Ketkä ovat JSN:n takana?

Julkisen sanan neuvosto perustettiin 1968. Toimintaa säätelee JSN:n perussopimus, jonka on laatinut JSN:n kannatusyhdistys. Kannatusyhdistyksen jäseninä JSN:ään sitoutuneita ovat seuraavat yhteisöt:

(Linkeistä pääset jäsenmedialuetteloihin)

Myös uutistoimisto STT kuuluu itsesääntelyn piiriin.

JSN:n toimintaperiaatteisiin ovat suoraan perussopimukseen liittymällä - ilman JSN:n kannatusyhdistyksen tai kannatusyhdistykseen kuuluvan liiton jäsenyyttä - sitoutuneet myös ns. erillisjäsenet: Aamun Koitto, verkkolehti Itä-Helsinki, Kirkko & kaupunki, Kirkkonummen Sanomat, Landsbygdens Folk, Mamun Kynä, MarkkinointiUutiset, Medborgarbladet, MustRead, Nya Åland, RARE-media, Saariselän Sanomat, Tekijä, Verde ja Viikko Pohjois-Karjala.

Erillisjäseniksi on hyväksytty vuodesta 2011 alkaen journalismin alan oppilaitoksia, joilla on julkaisutoimintaa: Haaga-Helia (verkkomedia 360°), Tampereen yliopiston toimittajakoulutuksen Moreeni Media, Turun ammattikorkeakoulu (verkkolehti Tutka) ja Voionmaa Media.

Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistys ry (Jusanek) hyväksyy JSN:n jäsenmediat. Jusanek tukee JSN:ää aatteellisesti ja maksaa suurimman osan JSN:n kuluista. Myös valtiovalta osallistuu taloudellisesti JSN:n kustannuksiin. Valtionapu kattaa reilun neljänneksen neuvoston budjetista.

JSN:n jäsenkriteerit medialle

Julkisen sanan neuvoston jäsenkriteerit uusille yksittäisille medioille ovat seuraavat:

1) Media sitoutuu noudattamaan Journalistin ohjeita ja JSN:n perussopimusta.
2) Medialla on oltava päätoimittaja tai vastaava toimittaja.
3) Media on osoittanut hyvää journalistista tapaa. Sitoutuminen Julkisen sanan neuvoston periaatteisiin ja Journalistin ohjeisiin on suotavaa kertoa myös yleisölle.
4) Lukijalle, kuulijalle tai katsojalle ei saa jäädä epäselväksi, mikä mediassa on journalistista aineistoa ja mikä ilmoitus- ja mainosaineistoa.
5) Mediasta on helposti löydettävä tiedot julkaisijasta, vastaavasta toimittajasta ja muusta toimituksesta sekä tiedot yhteydenottoa varten.
---
Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistys päätti syyskokouksessaan 25.11.2014 jäsenkriteereistä yksittäisille tiedotusvälineille, jotka haluavat suoraan sitoutua neuvoston toimintaan. Tämä kategoria koskee niitä tiedotusvälineitä, jotka eivät kuulu JSN:n toimivallan piiriin JSN:n kannatusyhdistyksen järjestöjäsenen kautta, vaan liittyvät itse suoraan JSN:n perussopimukseen. Neuvoston toimintaan on nyt sitoutunut 14 liittojen ulkopuolista tiedotusvälinettä ja joidenkin oppilaitosten opetusjulkaisut.

Lue myös

Perussopimus

Julkisen sanan neuvoston tehtävänä on vaalia julkisen sanan vastuullista vapautta ja tukea hyvää journalistista tapaa. Neuvoston perussopimukseen sitoutuneet media-alan liitot ja tiedotusvälineet noudattavat sen periaatteita ja myötävaikuttavat siihen, että niiden jäsenet ja niille töitä tekevät toimivat sopimuksen tarkoittamalla tavalla.

Tilastot ja vuosikertomukset

JSN:n vuosikertomukset on julkaistu sähköisesti vuodesta 2004 lähtien. Niihin on kirjattu kantelujen tilastotiedot ja mm. neuvoston jäsentiedot. Vuosien 1968 - 2003 painettuja vuosikertomuksia säilytetään JSN:n toimiston arkistossa.

Tutustu tilastoihin ja vuosikertomuksiin

# data[].attributes.attachment_link.description
Julkisen sanan neuvosto (JSN) on tiedotusvälineiden kustantajien ja toimittajien perustama elin, jonka tehtävänä on tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta. Julkisen sanan neuvosto arvioi hyvää journalistista tapaa tulkitsemalla Journalistin ohjeita, jotka koskevat kaikkea journalistista työtä Neuvostoon kuuluu kahdeksan median edustajaa ja viisi yleisön edustajaa.

# data[].attributes.body
https://www.iltalehti.fi/tv-ja-leffat/a/4056ad0d-cb7b-4b67-b422-84f011a6bfb6

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ylen Suomineidot-dokumenttisarja julkaistiin rasisminvastaisena päivänä 21. maaliskuuta. Moni pitää julkaisuajankohtaa ja koko sarjan julkaisua hyvin ajattelemattomana.

Tv-ruudussa nainen esittelee paitansa, jonka rintamuksessa lukee "White Lives Matters".

- Pukeudun tähän paitaan, koska valkoisilla elämillä on väliä. Tää on vastapainoa Jenkeistä lähteneelle hapatukselle, millä koetetaan hävittää meitä valkoisia olemassaolosta, Meri kertoo ja vertaa valkoisten tilannetta mustien kokemaan syrjintään ja sitä vastustavaan liikkeeseen.

Tällainen kohtaus nähdään Ylen uudessa Suomineidot-dokumenttisarjassa.

Suomineidot herätti kohun jo heti kättelyssä. Päähenkilöistä Merin toisen paidan teksti hämmensi monia sosiaalisessa mediassa, kun Yle oli julkaissut sekä kuvan, jossa paidan teksti näkyi, että kuvan, josta teksti oli käsitelty pois.

Julkaisuaika hämmentää

Ainoastaan pelkkää paitaa ja sen kuvankäsittelyä ei ole pidetty somekansan keskuudessa ongelmallisena. Uutuussarja on herättänyt muutenkin paljon keskustelua.

Muun muassa sosiaalisessa mediassa aktiivinen koomikko Iikka Kivi kertoo, kuinka hän on aiemmin ideoinut sketsiä "arkinatseista".

- Se oli lifestyle-ohjelma, jossa seurataan myötätuntoisesti natsin arkista puuhastelua ja hänen kohtaamiaan vaikeuksia, kun muut eivät hyväksy hänen erilaisuuttaan.

- Työryhmän mielestä se oli satiiriksi lopulta liian alleviivaavaa ja idea hylättiin. Ja nyt Yle teki sellaisen ohjelman ihan oikeasti, Kivi kirjoittaa.

Kiven julkaisu on herättänyt keskustelua.

- Yle sitten päätti ottaa kantaa rasismiin tällä tavoin, eli julkaisemalla eka jakson juuri kansainvälisenä rasisminvastaisuuden päivänä 21.3. Näytti samalla keskisormea niille henkilöille, jotka päivittäin kokevat rasismia Suomessa. Lähetin eilen palautteen Ylelle ja sain vastauksen, että sattumaa oli ja nyt harkitsisivat esityksen ajankohtaa paremmin, eräs kommentoi.

- Ylen panostus rasisminvastaisen viikon ohjelmistoksi on kyllä todellista outside of the box -ajattelun juhlaa, kommenteissa hämmästellään.

- Kun rinnassa lukee kansallissosialisti ja sen tukena on vielä musta aurinko, kuinka epäselväksi asia voi jäädä? Nolo moga, Yle, Kiven kommenttikentässä kirjoitetaan.

"Kyllä, olen natsi"

Moni on myös huomauttanut, että yhdessä jaksossa Meri todella kertoo olevansa natsi. Meri sanoo neljännessä jaksossa, että nykypäivän määritelmän mukaan natsi on sellainen, joka haluaa omalle kansalleen oman maan.

- Sen määritelmän mukaan, kyllä, minä olen natsi, Meri sanoo dokumentin viimeisinä sanoina.

Myös kirjailija ja kustannustoimittaja Antti Arnkil on osallistunut keskusteluun Twitterissä.

Dokumentin julkaisuajankohta on myös puhuttanut Twitterissä. Myös se, miksi koko dokumentti on julkaistu, herättää enemmän kysymyksiä kuin antaa vastauksia.

Niin, miksi Yle on ottanut sarjan ohjelmistoonsa?

Ylen Mårtenson kertoi maanantaina Iltalehdelle, että kansallismielisyys ja siihen liittyvät ilmiöt ovat olleet pitkään ajankohtaisia aiheita.

- Pyrimme lisäämään ymmärrystä toisistamme ja maailmasta - siis myös siitä, miksi eri ihmiset ajattelevat eri tavoin. Siksi on perusteltua, että käsittelemme myös kansallismielisyyttä Ylen ohjelmissa. Suomessa on paljon yhteiskunnan kehitykseen tyytymättömiä ihmisiä. Se tosiasia ei häviä, vaikka sulkisimme siltä silmämme. Suomineidot on yksi näkökulma siihen, miten kansallismielisyys ilmenee Suomessa, Mårtenson kirjoitti sähköpostivastauksessaan.

Twitterissä moni kummasteli myös sarjan markkinointia, sillä sarjasta on julkaistu sama markkinointikuva kahtena eri versiona. Toisessa kuvassa näkyy t-paidan teksti, jossa lukee "National Socialist" eli kansallissosialisti. Toisessa kuvassa taas teksti on poistettu t-paidasta.

Kansallissosialismi eli natsismi on Adolf Hitlerin ja hänen aatetovereidensa vuosina 1935-1945 viljelemä ideologia, johon sisältyy muun muassa toisen maailmansodan aikaiset juutalaisvainot sekä rotuoppi. Myöhemmistä kansallissosialistisista ryhmistä on yleensä käytetty nimitystä uusnatsismi.

Yleltä kerrottiin perustelut muokatulle mainoskuvalle.

- Eri alustat ja kanavat saattavat vaatia erilaisia kuvia, tämän takia tehtiin kaksi eri versiota. Molemmat versiot ovat olleet saatavilla Ylen järjestelmistä, Ylen tuottaja Isa Mårtenson kertoi Iltalehdelle.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ylen Suomineidot-sarja raivostuttaa sosiaalisessa mediassa: "Ei kiitos ymmärrystä natseja kohtaan"

# data[].attributes.attachment_link.description
Ylen Suomineidot-dokumenttisarja julkaistiin rasisminvastaisena päivänä 21. maaliskuuta. Moni pitää julkaisuajankohtaa ja koko sarjan julkaisua hyvin ajattelemattomana. Tv-ruudussa nainen esittelee paitansa, jonka rintamuksessa lukee "White Lives Matters". - Pukeudun tähän paitaan, koska valkoisilla elämillä on väliä. Tää on vastapainoa Jenkeistä lähteneelle hapatukselle, millä koetetaan hävittää meitä valkoisia olemassaolosta, Meri kertoo ja vertaa valkoisten tilannetta mustien kokemaan syrjintään ja sitä vastustavaan liikkeeseen.

# data[].attributes.body
https://www.iltalehti.fi/tv-ja-leffat/a/f6058e00-e159-4721-9ea9-d1585980a051

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Yleisradion vastaava toimittaja ja johtaja Ville Vilén kommentoi Suomineidot-dokumenttisarjan synnyttämää kohua.

Yle Areenassa julkaistu Suomineidot-dokumenttisarja sai katsojilta tyrmistyneen vastaanoton. Katsojat raivostuivat erityisesti siitä, kuinka yksi mukana olleista päähenkilöistä, Meri Kartta, tunnustautui koko sarjan päättävän neljännen jakson lopussa natsiksi.

Twitterissä ja Instagramissa käynnistyi kiivas keskustelu siitä, onko Yleisradio tehnyt arviointivirheen sarjan julkaisussa.

Yleisradion verkkosivuilla julkaistussa näkökulmakirjoituksessa Ylen vastaava toimittaja ja johtaja Ville Vilén kommentoi dokumenttisarjan synnyttämää kohua.

- Ylen julkisen palvelun tehtävä on käsitellä laajasti erilaisia yhteiskunnan aiheita ja ilmiöitä. Jonkin aiheen käsitteleminen tai ohjelman esittäminen ei tarkoita sitä, että Yle hyväksyisi niissä esitetyn maailmankuvan, Vilén kirjoittaa.

Iltalehden tavoittama Vilén tiesi aiheen puhuttavan ja Yleisradio olikin valmistautunut vastaamaan palautteeseen.

- Aihe on vakava ja tiesimme sen puhuttavan. Otamme mielellämme vastaan asiallista ja perusteltua palautetta ja vastaamme siihen, hän kommentoi.

Keskustelupalstoilla dokumentin kepeä kerrontatyyli on saanut paljon kritiikkiä, sillä keskustelijoiden mielestä siinä arkipäiväistetään vakavia asioita.

- Ymmärrän, että asiasta esitetään myös tällaisia näkökulmia. Hyvältä näyttävässä repussa saattaa olla huonot eväät. Sitäkin toimittamisessa on joskus näytettävä, Vilén kommentoi Iltalehdelle.

Julkaisuajankohta hämmentää

Suuren osan kritiikistä on myös saanut dokumenttisarjan julkaisu rasismin vastaisella viikolla.

- Suomineitojen julkaisuajankohdan osuminen rasisminvastaiselle viikolle on ollut sattumaa eikä mitenkään tarkoituksellista. Jos suunnittelisimme julkaisua nyt, ottaisimme teemaviikon paremmin huomioon, Vilén kirjoitti Ylen verkkosivuilla.

Myös Ukrainan sota on nostanut toisen maailmansodan aikaiset tapahtumat kansakuntien huulille.

- Journalismin on oltava koko ajan vuoropuhelussa ympäröivän yhteiskunnan kanssa, joten tietenkin maailmantilanteen on vaikutettava sisältöihin ja julkaisuihin. Itse päätökset asioista teemme kuitenkin itsenäisesti. Sehän on länsimaisen toimittamisen yksi lähtökohdista, Vilén kommentoi Iltalehdelle.

Näkökulmakirjoituksessaan Vilén pitää perusteltuna, että Ylen ohjelmistossa käsitellään vaikeita ja kiistanalaisia aiheita.

- Kansallismielisyys ja siihen liittyvät ilmiöt ovat olleet maailmassa ajankohtaisia jo pitkään. Suomessakin on paljon yhteiskunnan kehitykseen tyytymättömiä ihmisiä. Se tosiasia ei häviä, vaikka sulkisimme siltä silmämme. Päinvastoin, aihetta on sitä suuremmalla syyllä pystyttävä käsittelemään ja taustoittamaan journalistisesti, hän kirjoittaa Ylen sivuilla.

Yleisradion arvot

Vilén kertoo, että Yleisradion tärkeimpiä arvoja ovat ihmisen arvostaminen.

Kommentti on saanut keskustelupalstoilla kritiikkiä, sillä äärioikeiston toiminnan vuoksi useat miljoonat ihmiset ovat ihmiskunnan historiassa kärsineet tai jopa menettäneet henkensä.

- Seisomme aina länsimaisen demokratian, sananvapauden ja ihmisarvon puolella. Hengenvaaran aiheuttaminen toiselle on äärimmäisen väärin ja tuomittavaa olipa sitten kyse mistä aatteesta tahansa. Tämä ei tarkoita kuitenkaan sitä etteikö tuon aatteen edustajia voisi näyttää. Näyttäminen ei taas merkitse sitä, että hyväksyisi näyttämänsä.

Vilénin mukaan dokumenttiin ja sen aihepiiriin on pureuduttu tarkkaan.

- Asia on sen verran vakava, että sitä on haastettava. Tällä kertaa se haastaminen tapahtui tuon valitun genren keinoin jättämällä kokonaisuudesta myös pois pätkiä sekä kehystämällä asiaa mm. neljännen jakson lopun planssilla.

Vilén tarkoittaa planssilla dokumenttisarjan neljännen jakson lopputekstien jälkeen ruutuun ilmestynyttä tekstiä, jossa lukee tietoa Sinimustasta liikkeestä.

Dokumentti on kuvattu kesällä 2021.

Päätöksiä ja pelisilmää

Suomineitojen julkaisu joutui kyseenalaiseen valoon myös siksi, että Iltalehti uutisoi aiemmin Ylen hyllyttäneen Ukrainan sodan vuoksi kotimaisen Pysäyttäkää Nyqvist -sarjan. Sarja kertoo Helsingissä tapahtuvasta vakoilusta ja Venäjän Suomea vastaan aloittamasta hybridioperaatiosta.

Vilén kiistää väitteet sarjan hyllyttämisestä ja kertoo, ettei se ole vielä valmis.

- Sarja on alunperin tarkoitus julkaista toukokuun lopussa. Seuraava miettimispiste asiassa on viikon päästä. Kaksi viikkoa voi olla joskus pitkä aika pohdintaan. Nyt on sellainen tilanne. Yleisellä tasolla voidaan sanoa, että maailmantilanteen muuttuessa on tietysti syytä käyttää pelisilmää ja harkintaa, kun rakennetaan ohjelmistoja.

Juurikin pelisilmän puuttumisesta Yleisradiota on tässä yhteydessä keskustelupalstoilla kritisoitu. Muun muassa Meri Kartan osallistumista ohjelmaan kyseenalaistetaan rankasti somessa.

- Seurantadokumenttien castingit tehdään aina huolellisen taustatyön pohjalta. Dokumentissa esiintyvät henkilöt tietävät, millaisessa ohjelmassa he esiintyvät.

Vilénin mukaan sarjaa on katsottava kokonaisuutena, sillä se liittyy isompaan näkemykseen asioista.

- Yle on ehdottomasti natsisimia ja fasismia vastaan, ne eivät kuulu länsimaiseen demokratiaan. Sen sijaan keskustelun näyttäminen kuuluu, jos se keskustelu on vain laillista. Lähtökohtaisesti luotamme siinä katsojiin.

# data[].attributes.attachment_link.title
Yleisradio vastaa Suomineidot-kritiikkiin - julkaisu rasisminvastaisella viikolla Ville Vilénin mukaan sattuma

# data[].attributes.attachment_link.description
Yleisradion vastaava toimittaja ja johtaja Ville Vilén kommentoi Suomineidot-dokumenttisarjan synnyttämää kohua. Yle Areenassa julkaistu Suomineidot-dokumenttisarja sai katsojilta tyrmistyneen vastaanoton. Katsojat raivostuivat erityisesti siitä, kuinka yksi mukana olleista päähenkilöistä, Meri Kartta, tunnustautui koko sarjan päättävän neljännen jakson lopussa natsiksi. Twitterissä ja Instagramissa käynnistyi kiivas keskustelu siitä, onko Yleisradio tehnyt arviointivirheen sarjan julkaisussa.

# data[].attributes.body
https://peepoodo.bobbypills.com/

# data[].attributes.attachment_link.description
WATCH ALL EPISODES FOR FREE ! An educative series for children over 18 years old.

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=KtIq0MdUjTQ

# data[].attributes.attachment_link.title
What the HELL is Peepoodo & The Super F*ck Friends? (I had to censor everything in this video lol)