# data[].attributes.headline
Милорад Павич

# data[].attributes.subject
Милорад Павич

# data[].attributes.headline
Народився майбутній письменник у Белграді (Сербія) 15 жовтня 1929 року. В автобіографічному нарисі Павич, описуючи своє народження, особливо підкреслював те, що він з'явився на світ під знаком Терезів.

# data[].attributes.subject
Народився майбутній письменник у Белграді (Сербія) 15 жовтня 1929 року. В автобіографічному нарисі Павич, описуючи своє народження, особливо підкреслював те, що він з'явився на світ під знаком Терезів.

# data[].attributes.body
Його батько був скульптором, а мати — вчителькою у гімназії . Їх поєднала любов до спорту, особливо закохані захоплювалися лижами й вправами на гімнастичних снарядах. Найчастіше бували в діда Аца, який мав великий баштан, де вся сім'я ласувала кавунами. Багато чого з цього зачарованого світу Панчева пізніше потрапило в прозу письменника. Всім цим Павич дуже нагадує українського письменника й кінорежисера О. Довженка: те ж саме відчуття рідної землі та природи, той самий дух і світосприйняття, що й у автора «Зачарованої Десни».

# data[].attributes.headline
Учився Милорад Павич в школі імені Карагеоргія в Белграді. З першого класу до школи ходив самостійно. Батько лише одного разу відвів хлопчика до школи, оформив документи й сказав, що тепер він буде самостійно кожного дня о восьмій годині приходити на уроки. «Я так і робив, адже школа була поруч з будинком, і все це не здавалося мені дивним,— згадував пізніше Павич.— Узагалі ж, ще до того, як я почав учитися, я ходив у якийсь французький дитячий садок, що знаходився в тім же дворі, що й школа, я пам'ятаю смішну француженку, що ми називали її „тітка Дроль“».

# data[].attributes.subject
Учився Милорад Павич в школі імені Карагеоргія в Белграді. З першого класу до школи ходив самостійно. Батько лише одного разу відвів хлопчика до школи, оформив документи й сказав, що тепер він буде самостійно кожного дня о восьмій годині приходити на уроки. «Я так і робив, адже школа була поруч з будинком, і все це не здавалося мені дивним,— згадував пізніше Павич.— Узагалі ж, ще до того, як я почав учитися, я ходив у якийсь французький дитячий садок, що знаходився в тім же дворі, що й школа, я пам'ятаю смішну француженку, що ми називали її „тітка Дроль“».

# data[].attributes.body
У 1949 році М. Павич вступив до Белградського університету, а в 1954 році закінчив відділення літератури філософського факультету. Це були значущі роки в житті майбутнього письменника: він отримує різноманітні знання, йде формування світогляду й його особистого світосприйняття. Саме тут, в університеті, Павич починає писати, відпрацьовуючи свій оригінальний стиль. «Тоді я був здатний писати в будь-яку годину дня або ночі,— згадував письменник.— Сьогодні пишу тільки вечорами або з ранку».

# data[].attributes.headline
Треба відзначити, що в родині Павичів Милорад був не першим і не єдиним письменником: у родоводі по батьківській лінії письменники були ще в XVIII столітті. У цій славетній родині завжди хтось займався літературою. Так, наприклад, Емерик Павич ще в 1768 році опублікував у Будимі книгу віршів, він писав десятистопним віршем народного епосу. Сам Милорад Павич ще з дитинства хотів бути схожим на дядька по батьківській лінії, Миколу Павича, який у той час, у середині XX століття, був відомим письменником. Милорад хотів продовжити літературні традиції своєї родини й був дуже радий, що йому вдалося зробити це. «Я завжди любив слухати, як мій дядько Микола, який був блискучим оповідачем, мій дід Аца та моя тітка по матері Емілія згадували випадки з історії нашої родини,— напише у своїх автобіографічних нарисах вже всесвітньо відомий письменник.— При цьому я мимоволі навчався майстерності усного оповідання. У Панчеві в мене було чотири бабці. Одна з них — Козара — була красунею й залишалася нею до глибокої старості. Вона краще з інших її сестер уміла вчинити тісто й могла заспівати пісню про кожен знак Зодіаку, я потім знаходив ці пісні в старовинних календарях XVIII і початку XIX століття.»

# data[].attributes.subject
Треба відзначити, що в родині Павичів Милорад був не першим і не єдиним письменником: у родоводі по батьківській лінії письменники були ще в XVIII столітті. У цій славетній родині завжди хтось займався літературою. Так, наприклад, Емерик Павич ще в 1768 році опублікував у Будимі книгу віршів, він писав десятистопним віршем народного епосу. Сам Милорад Павич ще з дитинства хотів бути схожим на дядька по батьківській лінії, Миколу Павича, який у той час, у середині XX століття, був відомим письменником. Милорад хотів продовжити літературні традиції своєї родини й був дуже радий, що йому вдалося зробити це. «Я завжди любив слухати, як мій дядько Микола, який був блискучим оповідачем, мій дід Аца та моя тітка по матері Емілія згадували випадки з історії нашої родини,— напише у своїх автобіографічних нарисах вже всесвітньо відомий письменник.— При цьому я мимоволі навчався майстерності усного оповідання. У Панчеві в мене було чотири бабці. Одна з них — Козара — була красунею й залишалася нею до глибокої старості. Вона краще з інших її сестер уміла вчинити тісто й могла заспівати пісню про кожен знак Зодіаку, я потім знаходив ці пісні в старовинних календарях XVIII і початку XIX століття.»

# data[].attributes.headline
Тісний зв'язок з народними витоками, фольклорною літературою призвели до появи оригінальної поезії і прози Милорада Павича. Він — автор декількох поетичних збірок і численних романів. Добре володіючи російською та англійською мовами, Павич проявив себе й як видатний перекладач творів Пушкіна та Байрона. Професор Павич є дійсним членом Сербської Академії наук і мистецтва (1991), регулярно читає лекції у Белграді, Сорбонні, Регенбурзі, Відні. Твори Милорада Павича — найбільш популярні у сучасного читача. «Вашингтон таймс» вважає його «оповідачем, який дорівнює Гомеру», південноамериканська критика характеризує Павича, як «найвидатнішого письменника сучасності» («Веха», Сан-Пауло), а в Іспанії він визнаний «однією з найвеличніших особистостей світової літератури» («Темпо», Мадрид).

# data[].attributes.subject
Тісний зв'язок з народними витоками, фольклорною літературою призвели до появи оригінальної поезії і прози Милорада Павича. Він — автор декількох поетичних збірок і численних романів. Добре володіючи російською та англійською мовами, Павич проявив себе й як видатний перекладач творів Пушкіна та Байрона. Професор Павич є дійсним членом Сербської Академії наук і мистецтва (1991), регулярно читає лекції у Белграді, Сорбонні, Регенбурзі, Відні. Твори Милорада Павича — найбільш популярні у сучасного читача. «Вашингтон таймс» вважає його «оповідачем, який дорівнює Гомеру», південноамериканська критика характеризує Павича, як «найвидатнішого письменника сучасності» («Веха», Сан-Пауло), а в Іспанії він визнаний «однією з найвеличніших особистостей світової літератури» («Темпо», Мадрид).

# data[].attributes.headline
Мілорад Павіч став відомим завдяки своєму незвичайному стилю та формі розповіді. Поєднуючи захоплення історії, він водночас створює інтелектуальну прозу, наповнену знаннями історії, теології, фольклору та літератури, що не характеризує його твори як масову літературу. Він також зробив читача співавтором своїх творів, вводячи різні способи читання в роман.

# data[].attributes.subject
Мілорад Павіч став відомим завдяки своєму незвичайному стилю та формі розповіді. Поєднуючи захоплення історії, він водночас створює інтелектуальну прозу, наповнену знаннями історії, теології, фольклору та літератури, що не характеризує його твори як масову літературу. Він також зробив читача співавтором своїх творів, вводячи різні способи читання в роман.

# data[].attributes.body
Поезія Павіча була перекладена англійською мовою і стала частиною антології «Сучасна поезія Югослава».

# data[].attributes.headline
Для прозы М. Павича характерны мастерство форм, лёгкость языка, блестящие метафоры, внимание к философским проблемам. Многие из его произведений («Хазарский словарь», «Внутренняя сторона ветра», «Пейзаж, нарисованный чаем» и др.) написаны в форме нелинейной прозы. По словам Ясмины Михайлович, эти романы и сборники рассказов лучше всего воспринимать в форме гипертекста.

# data[].attributes.subject
Для прозы М. Павича характерны мастерство форм, лёгкость языка, блестящие метафоры, внимание к философским проблемам. Многие из его произведений («Хазарский словарь», «Внутренняя сторона ветра», «Пейзаж, нарисованный чаем» и др.) написаны в форме нелинейной прозы. По словам Ясмины Михайлович, эти романы и сборники рассказов лучше всего воспринимать в форме гипертекста.

# data[].attributes.headline
Першим романом письменника, який здобув славу у світі і був перекладений на 20 мовах, був Словник Хазара (1984). Написана у формі словника, структура якого написана таким чином, щоб повна робота може бути розпочата з будь -якого місця книги. Цей роман розповідає про напів -інстичне племені хазар. Їх лідер запрошує християнина, єврея та мусульманина, щоб вони пояснювали йому його містичну мрію. Його плем'я звернеться до релігії того, хто найкраще інтерпретуватиме свою мрію. Перекладачі готують свої три версії сну, які стануть частиною цього роману. Читачі називали словник Хазара "рукописом, в якому всесвіт зашифрований".

# data[].attributes.subject
Першим романом письменника, який здобув славу у світі і був перекладений на 20 мовах, був Словник Хазара (1984). Написана у формі словника, структура якого написана таким чином, щоб повна робота може бути розпочата з будь -якого місця книги. Цей роман розповідає про напів -інстичне племені хазар. Їх лідер запрошує християнина, єврея та мусульманина, щоб вони пояснювали йому його містичну мрію. Його плем'я звернеться до релігії того, хто найкраще інтерпретуватиме свою мрію. Перекладачі готують свої три версії сну, які стануть частиною цього роману. Читачі називали словник Хазара "рукописом, в якому всесвіт зашифрований".

# data[].attributes.headline
Ще один роман письменника «Пейзаж, намальований чаєм» (1988), написаний у вигляді кросворду, яку можна прочитати як горизонтально, так і вертикально. Роман розповідає про архітектора, який, подорожуючи з Белграда до Греції, намагається знайти сліди свого батька, який зник під час Другої світової війни. Тема цього роману - це час, душа людини, любові, ненависті, ревнощів і смерті.

# data[].attributes.subject
Ще один роман письменника «Пейзаж, намальований чаєм» (1988), написаний у вигляді кросворду, яку можна прочитати як горизонтально, так і вертикально. Роман розповідає про архітектора, який, подорожуючи з Белграда до Греції, намагається знайти сліди свого батька, який зник під час Другої світової війни. Тема цього роману - це час, душа людини, любові, ненависті, ревнощів і смерті.

# data[].attributes.body
Павіч також є автором інших романів "Внутрішньої сторони вітру", "Остання любов у Константинополі", які відрізняються високою уявою та знищують традиційні ідеї про прозу.

# data[].attributes.headline
Роман "Внутрішня сторона вітру" (1991)-це інноваційна роман-катфірира. Тобто роман можна прочитати до середини, а потім почати читати з іншого кінця. Роман також багатий символами, метафорами та іншими мистецькими образами.

# data[].attributes.subject
Роман "Внутрішня сторона вітру" (1991)-це інноваційна роман-катфірира. Тобто роман можна прочитати до середини, а потім почати читати з іншого кінця. Роман також багатий символами, метафорами та іншими мистецькими образами.

# data[].attributes.body
Роман-держава «Остання любов у Константинополі», що складається з 22 глав, кожна з яких носить ім'я однієї з карти таро. Таким чином, послідовність глав залежить від вибору читача, а доля героїв залежить від вибору глав.

# data[].attributes.headline
Ще один експериментальний роман Павіча «Коробка для написання Пареса» (1999) має два фінали. Перший можна прочитати в книзі, а інша лише в Інтернеті за електронною адресою, вказаною на сторінці. Ви також можете поєднати електронну та паперову версію.

# data[].attributes.subject
Ще один експериментальний роман Павіча «Коробка для написання Пареса» (1999) має два фінали. Перший можна прочитати в книзі, а інша лише в Інтернеті за електронною адресою, вказаною на сторінці. Ви також можете поєднати електронну та паперову версію.

# data[].attributes.body
Римська астрологічна довідкова книга «Зоряна мантія» (2000), в якій Павіч описав усі ознаки зодіаку, розповідає про різні епохи, реалії та долю та описує таємничі попередні життя.

У детективному романі «Унікальний римський» (2004) автор повністю дає читачеві можливість стати співавтором роману, залишаючи порожні сторінки для написання власної версії або вибрати один із ста можливих фіналів.

Він також був автором декількох п’єс "Вічність та інший день" (1993), "Ліжко на три" (2002) та "Скляний равлик" (2002).