# data[].attributes.headline
Круглий стіл „Упрова

# data[].attributes.body
Круглий стіл „Упровадження нових програм з інформатики в сучасній школі: основні виклики та шляхи їх подолання”.

# data[].attributes.attachment_link.title
Фішбоун_Нестеренко

# data[].attributes.headline
Згідно А.М.Пишкало м

# data[].attributes.body
Згідно А.М.Пишкало методична система навчання являє собою сукупність п'яти ієрархічно підлеглих компонентів: цілей навчання, його змісту, методів, засобів, організаційних форм навчання.

Виникає потреба розширити множину елементів методичної системи за рахунок включення елементів:

• очікувані результати навчання;

• технології добору змісту, методів, форм і засобів навчання;

• технології встановлення зв'язків між елементами методичної системи.

Модель методичної системи навчання наведена на рис. 1. Педагогічна технологія передбачає проектування діяльності, тобто встановлення єдності цілей, методів, засобів і організаційних форм діяльності.

# data[].attributes.headline
Засоби навча

# data[].attributes.body
Засоби навчання - це різноманітні матеріали і знаряддя навчального процесу, завдяки яким більш успішно і за коротший час досягається визначена ціль навчання.
До засобів навчання належать: підручники, навчальні посібники, дидактичні матеріали, технічні засоби (ТЗН), навчальні кабінети,  лабораторії та інші засоби масової комунікації.
Правила навчання - положення, якими має керуватися вчитель у викладанні.
Дидактичні правила формулюються здебільшого в категоричній формі, бо вони вимагають від учителя безпосередньої дії ("Навчай активно!"). Таких правил дуже багато, тому К. Ушинський застерігав: "Виучування педагогічних правил не дає нікому жодної користі... Усі їх можна вмістити на одному друкованому аркуші, і з них можна скласти кілька томів. Уже це одне свідчить, що головне зовсім не у вивченні правил, а у вивченні тих наукових основ, з яких ці правила випливають".
Кожне дидактичне правило випливає з певного принципу навчання:

"у методах викладання відображайте методи наукового пізнання, розвивайте мислення учнів" (принцип науковості);

"переходьте від легкого до важкого, від загального до конкретного, від відомого до невідомого, від простого до складного, від близького до далекого" (принцип доступності);

"часто використовуйте запитання "Чому?", щоб навчити учнів розуміти причиново-наслідкові зв'язки" (принцип свідомості й активності);

"повторення та закріплення вивченого здійснюйте так, щоб активізувати не тільки пам'ять, а й мислення та почуття учнів" (принцип міцності);

"слідкуйте за тим, щоб спостереження учнів були систематизовані та відповідні причині та наслідку незалежно від порядку, в якому вони здійснювалися" (принцип наочності).

Отже, закономірності є основою принципів навчання, які конкретизуються у правилах. Знання цих дидактичних категорій дає змогу вчителю моделювати та організовувати дидактичний процес на науковій основі. Водночас вони є не сукупністю статичних положень, а керівництвом до дії.
Матеріал опрацьовано за посиланням https://pidruchniki.com/12631113/pedagogika/pravila_navchannya

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Принципи навчання конкретизуються в наборі правил, що розкривають їх аспекти. Якщо принцип має характер загальної закономірності, то правила відображають дії, які потрібно реалізовувати в певній педагогічній ситуації.
Правила навчання - положення, якими має керуватися вчитель у викладанні
Дидактичні правила формулюються здебільшого в категоричній формі, бо вони вимагають від учителя безпосередньої дії ("Навчай активно!"). Таких правил дуже багато, тому К. Ушинський застерігав: "Виучування педагогічних правил не дає нікому жодної користі... Усі їх можна вмістити на одному друкованому аркуші, і з них можна скласти кілька томів. Уже це одне свідчить, що головне зовсім не у вивченні правил, а у вивченні тих наукових основ, з яких ці правила випливають".

Педагогічна теорія і практика переконливо доводять відносне, а не абсолютне значення засвоєних знань у професійній діяльності. Те, що в одній ситуації було основним, визначальним, в іншій (часто вже на наступному етапі уроку) стає другорядним. У професійній діяльності дотримуватися одного правила означає порушувати інше - виконати їх водночас практично неможливо. Наприклад, перед поясненням нового навчального матеріалу в одній ситуації педагог має забезпечити повторення раніше вивченого матеріалу з метою його закріплення, в іншій - здійснити повторення, щоб "підвести" учнів до свідомого розуміння змісту нового матеріалу; в одному випадку потрібно орієнтуватися на найвищу межу розумових можливостей учнів ("зону найближчого розвитку" за Л. Виготським), в іншому - спрощувати навчальний матеріал, постійно повторювати основні правила і поняття. Результати емпіричного дослідження свідчать, що навіть висока теоретична підготовленість учителя не дає змоги йому досягти безпомилковості дій. Правила навчання, як зауважував німецький педагог Фрідріх-Вільгельм-Адольф Дістер-вег (1790-1866), не можна тлумачити і виконувати формально, механічно. В. Сухомлинський стверджував, що "нема жодної педагогічної закономірності, нема жодної істини, яка була б абсолютно однаково застосовна до всіх дітей".

Як свідчать дослідження, багатьох помилкових і шаблонних рішень (перевірити домашнє завдання з метою виставити бали, запропонувати учням самостійно виконати вправи без належного цілепокладання та інструктажу, пояснити новий навчальний матеріал без достатньої мотивації учіння тощо) можна було б уникнути, якби педагоги знали правила і схеми-варіанти процесу навчання. Знання типових ситуацій і методичних прийомів допомагає правильно оцінити конкретні умови навчання, вибрати адекватний ситуації план, прийняти оптимальне рішення.

У процесі педагогічної діяльності професійні дії вчителя зумовлені насамперед дидактичною метою, логічністю навчального процесу, особливостями конкретної ситуації, співвідношенням основних його компонентів. Педагогу необхідно враховувати логіко-психологічну сутність дидактичних правил, не відривати їх одне від одного.

Кожне дидактичне правило випливає з певного принципу навчання:

- "у методах викладання відображайте методи наукового пізнання, розвивайте мислення учнів" (принцип науковості);

- "переходьте від легкого до важкого, від загального до конкретного, від відомого до невідомого, від простого до складного, від близького до далекого" (принцип доступності);

- "часто використовуйте запитання "Чому?", щоб навчити учнів розуміти причиново-наслідкові зв'язки" (принцип свідомості й активності);

- "повторення та закріплення вивченого здійснюйте так, щоб активізувати не тільки пам'ять, а й мислення та почуття учнів" (принцип міцності);

- "слідкуйте за тим, щоб спостереження учнів були систематизовані та відповідні причині та наслідку незалежно від порядку, в якому вони здійснювалися" (принцип наочності).

Отже, закономірності є основою принципів навчання, які конкретизуються у правилах. Знання цих дидактичних категорій дає змогу вчителю моделювати та організовувати дидактичний процес на науковій основі. Водночас вони є не сукупністю статичних положень, а керівництвом до дії. Учителю необхідно орієнтуватися не на реалізацію окремих закономірностей і принципів навчання, а на їх систему, що дає змогу науково обґрунтовувати мету, зміст, методи і засоби навчання, створювати позитивні умови для діяльності.

# data[].attributes.attachment_link.title
Правила навчання

# data[].attributes.attachment_link.description
Принципи навчання конкретизуються в наборі правил, що розкривають їх аспекти. Якщо принцип має характер загальної закономірності, то правила відображають дії, які потрібно реалізовувати в певній педагогічній ситуації. Правила навчання - положення, якими має керуватися вчитель у викладанні Дидактичні правила формулюються здебільшого в категоричній формі, бо вони вимагають від учителя безпосередньої дії ("Навчай активно!").

# data[].attributes.headline
- Зміст шкільного ку

# data[].attributes.body
- Зміст шкільного курсу інформатики базується на чотирьох фундаментальних поняттях сучасної науки: інформація, модель, алгоритм, комп'ютер. Тим самим, з одного боку, забезпечується зв'язок з наукою інформатикою, з іншого - до певної міри задається обов'язковий для засвоєння учнями рівень знань.

- Зміст відображає сукупність нових фундаментальних понять, вперше введених до змісту шкільної освіти.

- Важливою особливістю шкільного курсу інформатики є його міжпредметність.
- З введенням до шкільних навчальних предметів курсу інформатики вперше

став можливим розгляд і формування в учнів хоч би первинних уявлень про етапи

повного розв'язування практичної задачі з використанням комп'ютера від її постановки до аналізу отриманих результатів, про принципи моделювання та основні етапи комп'ютерного моделювання.

- Задачі, які розв'язуються в рамках курсу інформатики, часто відносяться до

інших предметних галузей знань - математики, фізики, хімії, географії, соціології,

біологи, історії і ін..

- В інформатиці є не один об'єкт вивчення, а кілька, які значно відрізняються один

від іншого: інформаційні процеси і будова комп'ютера, способи побудови алгоритмів і методи пошуку інформації за допомогою телекомунікаційних мереж і т.п..

- Комп'ютер є і об'єктом навчання, і одночасно засобом навчально-пізнавальної

діяльності, і інструментом для розв'язування навчальних завдань.

- Значно зростає роль організації самостійної роботи учнів, оскільки з'являються

можливості значної інтенсифікації навчального процесу та активізації навчально-

пізнавальної діяльності.

- Темпи розвитку комп'ютерної техніки та телекомунікаційних систем дуже високі, достатньо швидко змінюються навіть принципи роботи пристроїв того чи іншого типу, тому у навчанні постійно доводиться використовувати матеріали комп'ютерної періодики, електронних курсів в системі дистанційного навчання.

# data[].attributes.headline
Адмініструва

# data[].attributes.body
Адміністрування мережі - це розв'язання цілого комплексу задач з управління роботою комп'ютерів, мережевого обладнання та користувачів, захисту даних, забезпечення доступу до ресурсів, установки та модернізації системного та прикладного програмного забезпечення.
Наприклад, програма NetSupport School.

# data[].attributes.headline
Змішане навч

# data[].attributes.body
Змішане навчання - це освітня технологія, в рамках якої особа, що навчається,

отримує знання, набуває навичок та формує компетентності і самостійно онлайн, і очно із вчителем та іншими учасниками процесу навчання.

У своїх роботах дослідники змішаного навчання зазначають, що таке навчання має три складові: дистанційне навчання, навчання в класі, навчання через Інтернет.

Дистанційну складову розвитку алгоритмічного мислення учні можуть реалізувати або у персональних блогах, або у онлайн курсах, які побудовані на базі системи МООDLЕ або інших, запропонованих учителем інформатики.

Для реалізації складової навчання у класі учитель використовує підручники для

відповідних класів, робочі зошити, зошити для практичних робіт, збірники завдань для оцінювання предметних компетентностей та контролю знань, електронні додатки.

# data[].attributes.headline
Модель навча

# data[].attributes.body
Модель навчання «Перевернутий клас» (Flipped Class) являє собою різновид змішаного навчання, головною особливістю якого є те, що домашнім завданням для учнів є робота в онлайн-середовищі: перегляд навчальних відеоматеріалів або інформаційних ресурсів для опрацювання нового навчального матеріалу або закріплення вже вивченого. Натомість у класі діти під керівництвом і за допомогою вчителя виконують практичні завдання до тієї теми, яку засвоїли вдома.

Технічні особливості організації навчання

Визначте, що учні мають вивчити, прочитати, переглянути заздалегідь (розділи

підручників, статті в журналах, сторінки в інтернеті, подкасти, відеоролики, міні-лекції тощо). Не обов’язково створювати нові ресурси. Можна скористатися наявними, адаптувавши їх.

Обов’язково контролюйте, чи готуються діти до уроку, чи вони ознайомилися з

матеріалами, пропонованими для опрацювання.

Якщо при роботі виникнуть запитання, знайдіть можливість провести індивідуальну чи групову консультацію – у переддень уроку або ввечері в спеціально відведений час.

Отримавши завдання для опрацювання, учні мають чітко розуміти мету своєї роботи.

Навчальне відео чи інші використовувані ресурси доповнюйте чіткими інструкціями і завданнями. Якщо такого завдання немає, запропонуйте дітям сформулювати його самостійно чи скласти декілька запитань, які стосуватимуться теми, що вивчається, або окремих фрагментів переглянутого відео.

Запропонуйте дітям скласти конспект або невеликі нотатки переглянутих матеріалів.

Відео, пропоноване для перегляду, має бути не надто довгим та інформаційно

навантаженим.

# data[].attributes.headline
Електронне н

# data[].attributes.body
Електронне навчання (англ. е-learning) - використання електронних засобів масової  інформації та інформаційно-комунікаційних технологій (ІКТ) в освіті.

Прикладами електронного навчання є відеоконференції, розширені (ситуація, в якій дві людини або група людей отримують доступ до спілкування) чати, матеріали курсів у цифровому вигляді. Все це робить можливим створення переваг віртуальних класів у порівнянні з лекційними аудиторіями.

При цьому електронне навчання може відбуватися як в аудиторії, так і за її межами. Це може бути асинхронне, синхронне чи самостійне навчання або навчання під керівництвом інструктора. Розглянемо їх детальніше.

Перше з них - асинхронне електронне навчання - навчання, коли користувачі

починають і завершують дистанційний курс у різний час відповідно до їх власного розкладу.

Асинхронне навчання має елементи:

-         Дошка повідомлень: більшість електронних курсів містить так звані дошки оголошень. Це дозволяє користувачам надсилати запитання і коментарі на центральну дошку. При цьому інші користувачі також зможуть прочитати ці повідомлення.

-         Дискусійні групи: ще одним елементом асинхронного електронного навчання є дискусійні групи, які дозволяють користувачам у межах курсу обговорювати матеріал в реальному часі.

-         Самостійне проходження курсів: будь-який курс може бути завершений у власному темпі кожного користувача. Курс може бути опрацьований та пройдено тестування з нього відповідно до запланованих дат. Але немає крайнього терміну завершення курсу

Синхронне навчання - навчання, в якому користувачі, розташовані на віддалі один від одного, зараховуються у групи з певними часовими інтервалами навчання та які можуть бути присутні чи завершувати навчання відповідно до складеного розкладу.

Синхронне навчання має елементи:

-           Розшарена дошка оголошень: загальнодоступне середовище дозволяє великій кількості студентів чи інструкторів працювати одночасно й обговорювати матеріал, який містить текст та (або) графіку.

-           Віртуальні аудиторії: коротко викладені інструкції, що розповсюджуються в реальному часі, до розташованих на відстані користувачів засобами Інтернет-зв’язку.

-           Плановий он-лайн екзамен: більшість користувачів віддають перевагу традиційній формі екзамену. При синхронному навчанні екзамен є чітко фіксований в часі і даті та координується в он-лайн режимі

Ще один вид електронного навчання - системи управління знаннями. Досить часто для керівників, управлінців, підприємців та їх працівників, окрім асинхронного та (чи) синхронного електронного навчання пропонуються системи управління тренінговим матеріалом.

Системи управління знаннями мають елементи:

-  Системи управління навчальним наповненням (контентом) (англ. Learning content management system (LCMS)). Такі системи мають розроблені і збережені бібліотеки

тренінгового матеріалу, що розміщуються у відповідній системі.

-  Системи управління знаннями (англ. Knowledge  management system (KMS)) використання і тренінгу, такі як інструкції, документи тощо.

-  Системи управління навчанням (англ. Learning management system (LMS)):потужний пакет програмного забезпечення для адміністрування курсів електронного навчання, он-лайн екзаменів та аналізу даних продуктивності студентів

# data[].attributes.headline
Серед відомих мені п

# data[].attributes.body
Серед відомих мені програмних засобів для реалізації мобільного навчання такі:  https://padlet.com/
https://naurok.com.ua/

https://miyklas.com.ua/

https://scratch.mit.edu/

https://www.classtime.com/ru/

# data[].attributes.headline
Гейміфікація

# data[].attributes.body
Гейміфікація, як і будь-який метод, в освітньому процесі має позитивні та негативні

сторони. До позитивних аспектів можна віднести світову популярність комп'ютерних ігор, що підвищують ефективність освіти; факт того, що всі діти хоча б раз грали у комп'ютерні ігри, тому їм зрозумілий принцип дії; відверта зацікавленість учня, залучення до процес на кожному етапі виконання завдань.

В. А. Полякова, О. А. Козлов у звертають увагу на негативні аспекти і зазначають, що

гейміфікація ─ це високо психологічний принцип. Зрозуміло, що багатьом подобаються

комп'ютерні ігри, й тому ідея привнести ігрову динаміку у навчання, і тим самим змінити

процес освіти на краще досить цікава та приваблива.

Але якщо подивитися глибше, доводиться протистояти негативним наслідкам застосування психології ігор в освіті:

• наявність зовнішньої мотивації у вигляді нагород (бали, бейджи, наступні рівні та ін.),

які звичайно необхідні, але більш важлива внутрішня мотивація учнів до навчання;

• нехтування використання нагород в навчанні тому, що учень повинен ясно розуміти,

за що саме отримує нагороду;

• гейміфікація психологічно підриває поведінку, адже багато учнів можуть

зосереджуватися на отриманні нагород, а не на самому навчанні.

Питання про використання гейміфікації в освітньому процесі залишається відкритим і

має як схвальні відгуки, так і конструктивну критику.

Особливо корисним процес гейміфікації є при вивченні алгоритмів та програмування, де учитель може використати переваги ігрових навчальних он-лайн платформ, зокрема,

https://kahoot.com/

https://scratch.mit.edu/

# data[].attributes.headline
Одним із  способів о

# data[].attributes.body
Одним із  способів організації може бути здійснення проектної діяльності.
Перший етап — передпроектна підготовка.

На етапі передпроектної підготовки вчителю необхідно підготувати клас до реалізації проекту, що включає в себе постановку проблеми та пошук способів її розв’язання; ознайомлення учнів із суттю проекту та основними етапами його проведення; мотивувати до участі у проекті.

Розглянемо способи використання найпопулярніших хмарних сервісів, які можна використовувати вчителю у процесі організації проектної діяльності учнів.

Постановка проблеми

Включає в себе обрання напряму дослідження та визначення теми, обов’язковою умовою формулювання якої є наявність конкретної проблеми з подальшим обговоренням найвірогіднішого результату, який очікуємо отримати.

Хмарні сервіси для організації процесу пошуку теми для дослідження

Для організації процесу пошуку цікавої теми для дослідження вчитель може провести опитування учнів, скориставшись для цього можливостями сервісу Google Форми та Kahoot!

Можливості сервісу Google Форми

Google Форми — це хмарний сервіс у складі офісного пакету додатків Google, за допомогою якого можна вирішувати педагогічні завдання щодо організації інформаційного обміну та документообігу, зокрема складати опитування та анкети, легко і швидко організовувати різного роду заходи (виховні, методичні тощо), накопичувати потрібні дані.

Можливості хмарного сервісу Kahoot!
Для визначення теми дослідження вчитель може скористатися можливостями сервісу Kahtoo! — онлайн-програмою для створення різних опитувань, обговорень, вікторин, дидактичних ігор.
Сервіс пропонує створення: вікторини (Quiz); обговорення (Discussion); опитування (Survey).

Ще одним ІНСТРУМЕНТОМ ВЗАЄМОДІЇ З УЧНЯМИ  може бути віртуальна інтерактивна  дошка https://padlet.com/
Padlet — зручний, легкий у роботі сервіс, завдяки чому є можливість оформити дошку й наповнити її даними, організувати спільний доступ користувачів до неї, експортувати її в різні формати, розмістити в соціальних мережах.

На віртуальну дошку можна додавати графічні, текстові та мультимедійні (відео або презентації) файли, посилання на веб-сторінки, нотатки, знімки з веб-камери.
Google Документи — це текстовий редактор, за допомогою якого можна в режимі онлайн спільно створювати, редагувати і форматувати документи.

Надаючи іншим користувачам право на редагування, додавання коментарів або перегляду того чи іншого документа, учитель має змогу організувати спільне обговорення з учнями процесу роботи над проектом, визначення груп і завдань, які вони виконуватимуть. Також обговорення деяких питань може відбуватись як спілкування за допомогою вбудованого чату.
Google Sites — це онлайновий сервіс, призначений для створення шаблонних сайтів на базі технології wiki. Творці та відвідувачі сайта можуть працювати разом, додавати інформацію з інших додатків Google, наприклад Google Docs, Google Calendar, YouTube, Picasa та ін.

Google Sites — досить зручний інструмент для створення навчальних онлайнових продуктів, так як дозволяє створити й опублікувати сайт без його попередньої підготовки: не потрібно піклуватися про хостинг, домен — це надає Google. Розмір сайта не повинен бути більше 100 Мб. Немає необхідності у вивченні самих інструментів, що дозволяють створити сайт — увесь контент, а також сам сайт створюється у вікні браузера за допомогою інтуїтивно зрозумілих засобів.

# data[].attributes.headline
Інтерактивна вправа 

# data[].attributes.body
Інтерактивна вправа на тему "Поштова служба Інтернету"
Доступна за цим посиланням:
https://learningapps.org/14539691

# data[].attributes.headline
Задача1. Рівень навчальних досягнень.

# data[].attributes.subject
Задача1. Рівень навчальних досягнень.

# data[].attributes.headline
Задача1. Розв'язок

# data[].attributes.subject
Задача1. Розв'язок

# data[].attributes.headline
Задача2. Пора року

# data[].attributes.subject
Задача2. Пора року

# data[].attributes.headline
Задача2. Розв'язок

# data[].attributes.subject
Задача2. Розв'язок

# data[].attributes.headline
Задача3. Добуток цифр

# data[].attributes.subject
Задача3. Добуток цифр

# data[].attributes.headline
Задача3. Розв'язок

# data[].attributes.subject
Задача3. Розв'язок