# data[].attributes.body
Kvinder laver næsten dobbelt så meget ubetalt arbejde som mænd.

36,1% mænd og 64,4% kvinder

# data[].attributes.body
Kvinder udgør 46,9 procent af alle arbejdende personer i Australien

# data[].attributes.body
Kun 29,6% af direktørerne på det australske aktiemarked ASX 200 er kvinder.

# data[].attributes.body
Fuldtidsarbejdende kvinder tjener ugentligt 14% mindre end fuldtidsarbejdende mænd.

# data[].attributes.body
New Zealand’s forskel af løn for fuldtidsarbejdende kvinder og mænd er den næstlaveste i verden. Den er på 9,2%. Altså fuldtidsarbejdende mænd tjener 9,2% flere penge end fuldtidsarbejdende kvinder.

# data[].attributes.body
Ca. 880 embedsmænd blev trænet i forebyggelse og pleje af ofrene, og næsten 150 kvindelige politienheder blev oprettet af regeringen.

# data[].attributes.body
Indiske kvinders kamp om anerkendelse '
Den brutale seksuelle mishandling af en 23-årig indisk kvinde i en bus i Delhi den 16. december har i Indien ført til massive protester og demonstrationer.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Protester i Dehli.

Den brutale seksuelle mishandling af en 23-årig indisk kvinde i en bus i Delhi den 16. december har i Indien ført til massive protester og demonstrationer. Den harme som store dele af befolkningen giver udtryk for efter voldtægtsdrabet er til at tage og føle på: Tusinder - heriblandt mange kvinder - er gået på gaden for at demonstrere mod politiets og myndighedernes svigt i voldtægtssager og for retten til at kunne færdes frit uden at blive chikaneret eller i værste fald forulempet. At vreden er så stor og at hændelsen har ført til voldelige gadekampe hænger naturligt nok sammen med graden af grusomhed i overfaldet. Den unge kvinde var så slemt tilredt, at hun døde af sine kvæstelser. Men den hænger også sammen med en dyb frustration over den diskrimination af kvinder i Indien, som er en ældgammel og kulturelt indlejret tradition.

Spørgsmålet er, om den følelsesmæssige reaktion, som de aktuelle demonstrationer er udtryk for, kan danne baggrund for en egentlig social kamp om at forbedre kvinders vilkår og gøre op med de fastgroede kulturelle mønstre? Omfanget af protesterne og den massive kritik af den indiske regering kunne tyde på det. Den kamp de indiske kvinder kæmper i øjeblikket kan beskrives som en kamp om anerkendelse i forlængelse af den tyske moralfilosof Axel Honneths teori om dynamikkerne bag sociale forandringer.

Voldtægten: Den grusomste form for ringeagt

Selvom det indiske samfund de seneste årtier har gennemgået en kolossal udvikling i retning af mere ligeberettigelse mellem kønnene, som blandt andet afspejler sig i at flere og flere kvinder er kommet ud på arbejdsmarkedet, så er Indien stadig et mandsdomineret samfund. Pigebørn bliver i stor stil sorteret fra, gennem opvæksten bliver de udsat for massiv forskelsbehandling i forhold til jævnaldrende drenge og som unge og voksne kvinder oplever de gang på gang at blive chikaneret og udsat for overgreb. Ifølge nyhedstjenesten TrustLaw er Indien det værste af alle G20 landene at være kvinde i og overgår således både Indonesien og Saudi-Arabien. Statistikker viser, at der i New Delhi anmeldes en voldtægt hver 18. time og antallet af voldtægter, bortførelser og forulempelser har gennem de seneste 10 år været støt stigende. En voldtægt som den der er foregået i Delhi i december er ifølge kvinderettighedsforkæmpere udtryk for den absolut grusomste form for ringeagt og en grov tilsidesættelse af kvinders basale ret til at færdes frit i det offentlige rum.

Axel Honneth har i flere af sine værker beskrevet, hvorledes moralske erfaringer af uretfærdighed og undertrykkelse kan føre til politisk modstand. I forlængelse af hans analyser kan vi derfor stille spørgsmålet: Hvad er årsagen til - udover den åbenlyse brutalitet og grusomhed ved voldtægtsdrabet som naturligt nok har rystet mange - at der netop i disse dage i Indien udspiller sig en politisk kamp, som ser ud til at kunne yde reel politisk og kulturel modstand mod det bestående kvindeundertrykkende system?

Anerkendelsens betydning for identiteten

Ifølge Honneth er individets personlige integritet og jeg-følelse på et helt grundlæggende plan afhængig af andres billigelse og accept. Identiteten er med andre ord intersubjektivt konstrueret og må derfor forstås i sammenhæng med et begreb om anerkendelse. I bogen Kamp om anerkendelse udvikler han på baggrund af Mead og Hegel en antropologisk forankret forståelse af anerkendelsen som en grundlæggende komponent i skabelsen af et menneskes identitet. Men Honneths egentlige anliggende i bogen er at gå et skridt videre og forklare, hvordan følelser og energier opstået på baggrund af erfaringer af uretfærdighed kan vendes til konstruktiv handling i form af social modstand. En social modstand, der kan danne grundlaget for en kamp om anerkendelse.

Hans forsøg på at besvare dette spørgsmål går gennem fænomenet ringeagt, som han analyserer i dets historiske og sociale former. Honneth opererer med tre former for ringeagt, som alle forholder sig komplementært til det positive fænomen anerkendelse. Ringeagt eller nedværdigelse er således udtryk for en mangel på eller en nægtelse af anerkendelse, der - i form af en subjektivt oplevet ringeagtsfølelse - giver sig udslag i en ændret selvfølelse hos individet med store konsekvenser for den personlige identitet og jeg-følelse. Når Honneth opererer med et differentieret ringeagtsbegreb skyldes det, at der er store kategoriale forskelle i nedværdigelsen, der spænder lige fra grove krænkelser af individet til mere dagligdags former for ydmygelse eller latterliggørelse.

Ringeagtens former og historiske indlejring

Den groveste type af ringeagt er den, der påvirker individets forhold til sin egen krop og erfaring af fysisk autonomi. Her er tale om handlinger såsom grov mishandling og tortur, der er så destruktive, at individet reelt oplever et indgreb i selvforholdet. Voldtægt hører ligeledes ind under denne kategori, idet voldtægten - udover selve den fysisk smerte - ledsages af en erfaring af kontroltab over egen krop, der i voldshandlingen er fuldstændigt underlagt et andet menneskes vilje. En sådan form for fysisk mishandling medfører ifølge Honneth et tab af den basale tillid til andre mennesker, som individet oplever gennem opvæksten og i den tidlige socialisering - den tillid der er tæt forbundet med en følelse af ontologisk sikkerhed. En undersøgelse af den ontologiske sikkerheds betydning for selvforholdet finder vi bl.a. hos Anthony Giddens, der beskriver den som en basal tiltro til andre menneskers pålidelighed og til at ting og personer reelt er det de giver sig ud for at være.

Et overgreb som voldtægt og den medfølgende skamfølelse gør, at man mister den grundlæggende ontologiske sikkerhed og fornemmelse af den sociale ordens pålidelighed. Derfor er voldtægt ikke kun den groveste form for ringeagt af et individ, men også en ringeagt, der er historisk invariant i forhold til den kulturelle kontekst, fordi den tilsidesætter den sociale ordens mest fundamentale moralske love. Fysisk mishandling medfører en destruktion af den basale tillid til omverden og medmennesket, som er nødvendig for at praktisk samkvem mellem mennesker overhovedet kan finde sted. Den individuelle 'psykiske død' som voldtægts- og torturofre lider efterfølges således af en 'social død', dvs. af en manglende evne til at agere i både nære og samfundsmæssige relationer.

En anden type ringeagt er den nedværdigelse individet udsættes for, når han eller hun fratages de mest basale samfundsmæssige rettigheder, som andre individer nyder. Denne form for ringeagt består i begrænsning af den personlige autonomi, idet individet ikke anerkendes som en ligeværdig interaktionspartner i det politiske liv og samfundet som helhed. Også dette autonomitab vil være ledsaget af en ødelæggelse af individets mulighed for at opnå selvrespekt og integritet - fordi anerkendelsen og billigelsen af individet som ligeværdigt individ udebliver. At blive nægtet socialt gældende retskrav er ganske enkelt ensbetydende med en krænkelse af ens status som subjekt med moralsk dømmekraft. Institutionelt garanterede rettigheder har deres rod i en anerkendelse af individets moralske tilregnelighed og autonomi, som underkendes, i det øjeblik visse individer eller grupper fratages helt basale rettigheder, som i det pågældende samfund eller det pågældende tidspunkt i historien anses for universelle og principielt gældende for alle.

Den tredje og sidste form for ringeagt er den der knytter sig til de negative holdninger et individ eller en gruppe kan udsættes for når den sociale værdsættelse udebliver. Hos den amerikanske moralfilosof Nancy Fraser beskrives denne form for nedvurdering som en statusmæssig underordning - hvormed et individ eller en gruppe gøres underlegne og nægtes lige deltagelse i samfundslivet på lige fod med andre. Den sociale værdsættelse eller mangel på samme vil typisk være knyttet til samfundets kulturelle normer og værdier, som på et givent tidspunkt er blevet institutionelt forankrede. Et eksempel på en institutionaliseret kulturel praksis, der fungerer som en hindring for lige deltagelse er en ægteskabslovgivning, der - i Danmark indtil for nylig - diskriminerer homoseksuelle par ved ikke at give dem samme muligheder for at opnå ægteskabelig status som heteroseksuelle par. En heteronormativ præget ægteskabslovgivning fratager homoseksuelle den form for anerkendelse, der ligger i at kunne deltage på lige fod i en praksis der har stor institutionel og kulturel betydning i samfundet.

Hvor de to sidste former for ringeagt ifølge Honneth altid vil være indlejret i en historisk og kulturel forandringsproces og dermed være historisk variable, er der med den første kategori tale om en ringeagtserfaring, der er underlagt en invariant logik, idet den ikke ændrer sig over historiske afstande eller i forhold til bestemte kulturelle mønstre. Direkte formuleret, så vil tortur eller voldtægt til alle tider og under alle samfundsformer være et så voldsomt indgreb i et individs identitet og grundlæggende tillid, at det aldrig vil kunne forsvares eller legitimeres under henvisning til bestemte kulturelle og institutionaliserede normer. Tildeling af bestemte rettigheder - som eksempelvis stemmeret - vil derimod være historisk foranderlige og dermed også udgøre en del af den kulturelle referenceramme som de forskellige anerkendelsesformer forholder sig til.

Vejen fra passiv liden til aktiv handlen

En krænkelse, som den vi har været vidner til i Indien er i al sit tragiske omfang kendetegnet ved at rumme flere ringeagtsformer end den form, der helt snævert knytter sig til den fysiske mishandling. Ringeagten er nemlig både en grov krænkelse af offeret og samtidig også en handling, der udspringer af en langt mere omfattende tilsidesættelse af de indiske kvinders basale rettigheder - rettigheder som handler om at kunne bevæge sig sikkert og frit uden angst for overgreb i det offentlige rum. De indiske kvinder er berørt af en handling, som med voldsomhed minder dem om den uacceptable sociale situation de befinder sig i. Og det i et samfund, der konstitutionelt set er indrettet som et demokrati, men som langt fra garanterer sine medlemmer de basale frihedsrettigheder og den deraf følgende anerkendelse som individer de ifølge forfatningen er berettiget til. Protesterne og ikke mindst det massive verdensomspændende fokus på massevoldtægten tvinger nu Indiens politiske ledere til at tage stilling til de ubehagelige sandheder om kvinders stilling i verdens største demokrati. Efter kvindens død udtalte Indiens premierminister Manmohan Singh: "Det vil være en sand hyldest til hendes minde, hvis vi er i stand til at kanalisere disse følelser og energier til konstruktiv handling. Hun har måske tabt kampen om sit liv, men det er op til os alle at sikre, at hendes død ikke vil være forgæves." (I Politiken søndag den 30. december 2012)

Når vi i forlængelse af Honneth skal forsøge at lokalisere, hvad der skal til for at en praktisk erfaring af ringeagt kan virke motiverende for subjekter til at gå ind i en egentlig kamp om anerkendelse, må vi først se på det psykiske mellemled, som kan forklare skridtet fra passiv erfaring af ringeagt til aktiv handlen. Den følelse af skam, krænkelse og foragt, der knytter sig til selve overgrebet mod kvinden forbinder sig med en række andre negative følelsesreaktioner hos de mange kvinder - og mænd - der har været påvirket af overgrebet og som nu vælger at protestere mod et urimeligt samfundssystem og kvindesyn. De negative følelser af krænkelse og indignation beskriver Honneth som psykiske symptomer der rummer et erkendelsespotentiale, i det øjeblik subjektet bliver bevidst om selve den moralske uret. Den følelsesmæssige og kognitive spændingstilstand man befinder sig i som følge af en oplevet uretmæssig behandling kan ganske enkelt kun opløses, når man genvinder muligheden for at handle aktivt og bekæmpe de negative følelser ved hjælp af politisk modstand. Den grove tilsidesættelse af kvinders rettigheder, som voldtægtsdrabet er et meget håndfast og tragisk udtryk for, medfører så kraftige følelsesreaktioner hos de berørte, at den således kommer til at udgøre et egentlige motiv for en kamp om anerkendelse. Den er ganske enkelt dråben, der fik bægeret til at flyde over og sende tusindvis af vrede demonstranter på gaden for at protestere.

Det, der bliver interessant at følge er, om denne kamp også reelt kan føre til social og politisk forandring inden for den allernærmeste fremtid eller om ringeagtsfølelserne forbliver på et kognitivt plan med en mere langstrakt indvirkning på de kulturelle og institutionelle praksisser. Effekten af de aktuelle erfaringer og protester står og falder med, om der findes sociale bevægelser, der kan artikulere dem og fortsætte kampen om kvindernes anerkendelse.

Men omvendt kræver store sociale forandringer mere end lovgivning og bedre juridiske forhold. Det kræver en generation af unge indere som tør at gøre op med de indgroede normer, der begrænser kvinders ret over deres egen krop og personlige autonomi. Følelserne af vrede, afmagt og krænkelse over den unge kvindes død og over indiske kvinders vilkår i det hele taget må kanaliseres over i konstruktiv handling, der reelt kan forandre det indiske samfund. Forhåbentlig har vi i de seneste uger kun set starten på de indiske kvinders kamp om anerkendelse. En kamp der vil fortsætte så længe følelsen af krænkelse og indignation dominerer over følelsen af accept og anerkendelse.

Artiklen refererer til følgende værker: Axel Honneth: Kamp om anerkendelse, Hans Reitzels Forlag 2006, Anthony Giddens: Modernitet og selvidentitet, Hans Reitzels Forlag 1996 samt Nancy Fraser "At nytænke anerkendelsen" fra Michael Hviid Jacobsen og Rasmus Willig (red.): Anerkendelsespolitik, Odense Universitetsforlag 2008 s. 95-110.

# data[].attributes.attachment_link.title
Indiske kvinders kamp om anerkendelse - Baggrund

# data[].attributes.attachment_link.description
Den bru­tale sek­suelle mis­han­dling af en 23-årig indisk kvin­de i en bus i Del­hi den 16. decem­ber har i Indi­en ført til mas­sive pro­test­er og demon­stra­tioner.

# data[].attributes.body
de kæmper for at ligestille køn

# data[].attributes.body
Uddannelsen øgede kvindernes deltagelse i samfundsudviklingsforeninger, organisationer og udvalg.

# data[].attributes.body
Med støtte fra UNDP og det nationale parlament blev i alt 17 kvindelige politikere fra forskellige politiske partier uddannet og udstyret til at arrangere offentlige kampagner.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.  Ramazan gruppe 4

# data[].attributes.attachment_link.title
Nyt studie: 239.000 kvinder dør hvert år i Indien på grund af kønsdiskrimination

# data[].attributes.attachment_link.description
Undersøgelsen gælder ikke børn, som bliver aborteret fordi, de er piger.

# data[].attributes.body
Næsten 1.000 kvinder har gennemført erhvervsuddannelse og erhvervsuddannelse.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.

# data[].attributes.body
Næsten en kvart million piger dør hvert år, før de fylder fem, fordi de bliver nedprioriteret i forhold til drengebørn, som generelt er det fortrukne køn at få i Indien.

# data[].attributes.body
Over hver fjerde gifte kvinde i Kina lever i et voldeligt forhold.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vold i hjemmet er så udbredt et problem i Kina, at flere end hver fjerde gifte kinesiske kvinde lever i et voldeligt ægteskab. Statistik fra det nationale kinesiske Kvindeforbund viser ifølge nyhedsbureauet Xinhua, at ud af 270 millioner familier har 30 procent gifte kvinder oplevet vold i hjemmet.

Kvindeforbundet vurderer samtidig, at mellem 40.000 og 50.000 sager ender i retten, men langt flere lever med volden.

Siden vedtagelsen af Kinas ægteskabslov i 2001 har vold i hjemmet været strafbart ved lov. Ægteskabsloven blev siden fulgt op med en specialiseret lovgivning om beskyttelse af kvinder og børns rettigheder. Men først i år har Kina vedtaget en lov, der specifikt har til hensigt, at "forebygge og stoppe vold i hjemme, beskytte familiemedlemmernes juridiske rettigheder og forsvare et ligestillet, harmonisk og civiliseret familieforhold".

Loven, der blev vedtaget på dette års Nationale Folkekongres i marts, er ikke i sig selv med til at forhindre undertrykkelse af kvinder, men det er et vigtigt skridt i den rigtige retning, mener Zhu Wencai, der har 20 års erfaring som skilsmisseadvokat i Beijing. Loven er især vigtig for at kunne lave en bedre bevisførelse, forklarer han. For hvordan beviser man, at de blå mærker på armene, sæbeøjet eller den blodige næse ikke bare er sket ved et uheld?

Ofte mangler der beviser og vidner, der vil stå frem. Den nye lov fastslår, at vold i hjemmet ikke bare er et familieanliggende. Det er også samfundets ansvar.

Politiet skal rykke ud med det samme for at standse vold. De skal finde beviser og hjælpe offeret med at få lægebehandling og identificere skader. Nu står det sort på vidt, at både politimænd og læger skal føre journal, som kan bruges i en retssag.

Svære sager

Sager om vold i hjemmet er svære at føre, siger Zhu Wencai. Ofte handler det både om, hvor barnet skal bo, og hvordan boet skal deles. Det er spørgsmål, som er omfattet af både økonomiske og følelsesmæssige interesser. Derfor er hans bedste råd:

"Gør alt, hvad du kan for at undgå skilsmisse."

"Det er ulykkeligt, når et ægteskab går i stykker. De fleste sager om vold i hjemmet skyldes manglende rummelighed fra begge parters side. Meget kan reddes ved at acceptere hinandens fejl og lytte til hinanden," siger han, men tilføjer: "Det betyder ikke, at kvinder skal finde sig i hvad som helst, eller at de skal blive i et voldeligt forhold. Der er grænser for, hvad man kan løse ved dialog."

Zhu Wencai erkender, at kvinderne står med et vanskeligt valg. Hvis de går fra manden kan de risikere at stå i en væsentligt dårligere økonomisk situation:

"De er nødt til at afgøre med sig selv, om den økonomiske tryghed, som manden kan give, er vigtigere end et liv uden vold."

Skilsmisseadvokaten oplever således ofte, at kvinderne ikke har besluttet sig for, om de er villige til at gå fra manden.

"Jeg havde en klient, der kom flere gange og sad her og græd sammen med sine forældre. Hun kunne ikke finde ud af at tage beslutningen om skilsmisse. Til sidst sagde jeg til hende, at hun var virkelig uærbødig over for sine forældre," fortæller han.
Læs også: 'Jeg nåede ikke at fatte, hvad der skete, før han slog ...'
Zhu Wencai forklarede hende, at det var respektløst at gøre hendes forældre så bekymrede. Lave stor alarm for ingenting. Enten måtte hun have modet til at forlade sin mand og acceptere de konsekvenser, det ville få, eller også måtte hun bide det i sig og arbejde på at forbedre forholdet. "Så enkelt er det," siger Zhu Wencai.

Kender ikke deres ret

Professor Feng Yuan, der er stifter af Center for Kvindestudier ved Shantou Universitet, er uenig i denne opfattelse af et voldeligt parforhold.

"Det er udtryk for en konservativ holdning til forholdet mellem kønnene og vidner om en manglende indsigt i, hvad vold i hjemmet betyder for kvinderne," siger hun.

I en årrække har Feng Yuan arbejdet med bekæmpelse af vold mod kvinder, og hun oplever, at kvinderne ofte er usikre efter at have levet i et ulige og usundt forhold. De kender ikke deres rettigheder og er bange for, hvilke konsekvenser en skilsmisse vil få.

"Hvis den nye lov skal have nogen effekt, skal læger, politimænd, advokater og dommere efteruddannes, så de kan sætte sig bedre ind i kvindernes situation," siger Feng Yuan.

Det kan være med at med til at undgå at kvinderne bliver mødt med fordomme og formanende råd om at holde sammen på familien, mener den kvindelige forsker.

Den store medieopmærksomhed, der har været i forbindelse med udarbejdelsen og vedtagelsen af "Folkerepublikken Kinas Lov mod Vold i Hjemmet" er et skridt på vejen til at skabe større bevidsthed om kvinders rettigheder. Det er vigtigt, siger Feng Yuan:

"Kvinder er nødt til at kende deres rettigheder og vide, hvordan samfundet kan hjælpe dem for at kunne beskytte sig selv," siger hun.

Den nye lov foreskriver, at der skal mere oplysningsarbejde til for at bekæmpe vold i hjemmet. Fagforeninger, kvindeforbund, medier og uddannelsesinstitutioner skal i henhold til loven "oplyse om familiære dyder, udbrede viden om antivold i hjemmet og styrke befolkningens bevidsthed imod vold i hjemmet".

# data[].attributes.attachment_link.description
Over hver fjerde gifte kvinde i Kina lever i et voldeligt forhold. Mange sager om vold mod kvinder er svære at løfte i retten, fordi der mangler beviser og vidner. Ny lov skal øge fokus på problemet og gøre det lettere at blive skilt.

# data[].attributes.body
kvinder undertrykker sig selv hved at tilpasse sig selv

# data[].attributes.attachment_link.title
Kvindernes internationale kampdag: Bekæmp den indre undertrykkelse

# data[].attributes.body
I Mozambique var der et øl firma der hedder "Laurentina Preta" som lavet en reklame med en kvinde uden hoved, arme eller ben og have logoet på hendes trøje.  Der stod "This Preta has gone from good to better. Now it has a sexier bottle". De siger at de lavet reklamen "Vi siger at flasken er mere sexet, fordi den er moderne, mere kurvet og let at gribe fat i, ligesomme kvinder.

# data[].attributes.body
danmark tager første pladsen i ligestilling
men der er stadig lang vej endnu

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Topplaceringen skyldes blandt andet, at Danmark, i modsætning til mange andre lande, er et godt sted at gøre karriere som kvinde, siger kønsforsker og lektor ved Roskilde Universitet, Kenneth Reinicke.

- Her er god mulighed for, at kvinder kan være på arbejdsmarkedet, fordi vi har børnehaver og vuggestuer, så mødre ikke behøver at gå hjemme og passe børn, siger han.

- Man skal ikke længere end til Tyskland, før det ikke er en realitet.

Og selvom Danmark stadig ikke er helt i mål, er der en "positiv mentalitet" omkring ligestilling i Danmark, siger han.

I modsætning til andre nordiske lande er Danmark meget tilbageholdene med at tage instrumenter i brug, som vi ved fremmer ligestillingen.

Kenneth Reinicke, kønsforsker ved Roskilde Universitet

- Her er det en selvfølge, at kvinder kan have en karriere, og at mænd godt må tage del i børnepasningen.

Danmark er blandt de blot 21 ud af 129 lande på listen, der scorer over 80 point.

Hvordan har man målt?

Målingen, der er lavet af organisationen Equal Measure 2030, vurderer, i hvor høj grad de enkelte lande lever op til det internationalt vedtagede verdensmål fra FN, der handler om ligestilling mellem køn.

Verdensmålet er et ud af 17, som FN's medlemslande har aftalt at opnå inden 2030.

Det omfatter blandt andet punkterne:

Ulønnet omsorg og husarbejde skal anerkendes og værdisættes gennem tilgængelighed af offentlige serviceydelser, infrastruktur og politikker for social beskyttelse samt ved at fremme delt ansvar i hjemmet og i forhold til familien, som nationalt passende.

Equal Measures 2030, der står bag rapporten, er et uafhængigt partnerskab mellem flere parter i den private sektor, heriblandt Bill & Melinda Gates Foundation.

Kilde: www.verdensmaalene.dk

Ingen lande står til at nå ligestilling inden 2030

Trods den høje score har Danmark dog ikke tid til at hvile på laurbærrene, hvis man skal tro folkene bag rapporten, der påpeger, at ikke et eneste land kan se sig fri for problemer på ligestillingsfronten.

Ingen af de 129 lande, der indgår i målingen, står til at nå komplet ligestilling inden 2030, sådan som FN's verdensmål ellers dikterer det, lyder konklusionen.

Danmark halter for eksempel bagefter både Georgien, Kazakhstan og Litauen i forhold til, hvor mange kvinder der er i uddannelse.

I Danmark sidder også færre kvinder i Folketinget end i Senegal og Rwandas parlamenter, selvom Danmark er væsentligt mere velstillet - en faktor, der som regel kædes sammen med bedre kvinderettigheder, påpeges det i rapporten.

- Jeg ser ikke nogle lande tage den ambitiøse handling, der er brug for, siger direktør i organisationen bag rapporten Alison Holder.

Den gennemsnitlige score for de 129 lande, der indgår i målingen, er 65,7 ud af 100, hvilket ikke er godt, påpeger rapporten, der kalder en score på over 90 point god, mens en score under 59 er meget dårlig.

- Tæt på 40 procent af verdens piger og kvinder - 1,4 milliarder - bor i lande, der fejler på ligestillingen, og yderligere 1,4 milliarder bor i lande, der kun lige består.

Kønsforsker: Overraskende, at Danmark ligger i top

Kønsforsker Kenneth Reinicke er enig i kritikken fra organisationen.

Og på trods af, at han anerkender, at Danmark ligger højt placeret, er han forbavset over, at vi slår vores nordiske naboer, som ifølge ham arbejder væsentligt mere systematisk med at fremme ligestilling.

- Vi har ikke vedtaget øremærket barsel til mænd, vi vil ikke kriminalisere sexkunder, og vi tøver generelt med at indføre kvindekvoter, ligesom man for eksempel har gjort det i Norge.

- I modsætning til andre nordiske lande er Danmark meget tilbageholdende med at tage instrumenter i brug, som vi ved fremmer ligestillingen, siger han og kalder det "meget symptomatisk", at der ikke har været nogen tale om ligestilling i den nuværende valgkamp.

Han ville selv give Danmark en score på mellem 70-80 på ranglisten.

# data[].attributes.attachment_link.title
Danmark tager førstepladsen i ligestilling - men der er stadig lang vej endnu

# data[].attributes.attachment_link.description
Topplaceringen skyldes blandt andet, at Danmark, i modsætning til mange andre lande, er et godt sted at gøre karriere som kvinde, siger kønsforsker og lektor ved Roskilde Universitet, Kenneth Reinicke. - Her er god mulighed for, at kvinder kan være på arbejdsmarkedet, fordi vi har børnehaver og vuggestuer, så mødre ikke behøver at gå hjemme og passe børn, siger han.

# data[].attributes.body
Atle Kyhl

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Du kan købe alt mellem himmel og jord i den indiske millionby Delhis travle forretningsgader: Et hurtigt måltid, der spises med fingrene mellem motordrevne tuc-tuc's med hysteriske horn og hellige køer. Sjaler og nipsgenstande, som efter hyggelig forhandling koster håndører. Cigaretter, smykker og traditionelle, farvestrålende indiske klædedragter. Det er mændene, der sælger det hele.

De eneste kvinder, vi støder på, mens vi slentrer ned ad gaden Main Bazar, er tiggerne med sympatislugerne på armen: Babyerne.

Det er ikke ligefrem kvinderne, der styrer, der hvor vi bevæger os rundt.

Et par indiske kvinder har dog formået at få topposter på regeringsniveau: Indira Gandhi var premierminister i to perioder i sammenlagt 15 år, Sonia Gandhi er formand for det store politiske parti Congress Party, og senest har den jurauddannede Pratibha Patil indtaget præsidentembedet 25. juli 2007 som den første kvinde i Indien. Jo, på mange måder er vore indiske medborgere længere fremme end hos os hjemme i Danmark.

Men det vækker sorg at høre, at indisk politi finder små pige-lig, der er bortskaffet uden for et hospital. De er ikke døde af naturlige årsager, men fordi de ikke er rentable. Det står i landets aviser.

Det vækker vrede at læse, at voldtægtsmænd går fri, fordi også de højeste rets-instanser vægter en mands ord højere end en kvindes.

Og det vækker forbløffelse, at det indtil for få år siden ifølge indisk lov ikke var strafbart at banke sin kone.

At hustrumishandling overhovedet er kommet på dagsordenen og under straffeloven, skyldes hovedsageligt den flittige kvindebevægelse, der er opstået i landet som en konsekvens af en række regeringers manglende vilje til at handle.

Der er sket enkelte fremskridt, men det er babyskridt i forhold til hvilke tiltag, der er brug for.

Global lussing

Kvindernes andel af den samlede arbejdsstyrke er blandt de laveste i hele Asien. Og på lønsedlen ser det ikke bedre ud.

Indiske kvinder må nøjes med 62 procent af, hvad deres mandlige kolleger får i løn for nøjagtig det samme arbejde. Og det er faktisk en forbedring.

Indien klarer sig heller ikke godt i sammenligning med andre lande, når graden af ligestilling måles. Ud af 115 lande rangerer Indien på en uimponerende 99. plads. Altså 98 lande i verden har været bedre til at korrigere uligheder på områder som uddannelse, sundhed og jobmuligheder kønnene imellem.

På universitetet i udkanten af Delhi møder vi Shahana Pasveen på en bænk sammen med et par medstuderende. Hun har et par mellemtimer og benytter chancen for at nyde den lune eftermiddagssol.

Den spinkle pige virker selvsikker, når vi taler om studie og fremtid.

Hun er glad for den opbakning, hun får af sine forældre. Hun ved, at det ikke er en selvfølge, og forklarer, at hendes søster, der også går på universitetet, har banet vejen for hende.

Shahana bor stadig hjemme, og forældrene betaler hendes skolegang. Det er ikke så dyrt, fortæller hun. Omkring 3.000 rupees (390 kroner, red.) om året.

"Mine forældre er stolte af mig. Det burde de nu også være, for jeg er flittig og får gode karakterer," fortæller hun.

For Shahana er det ikke svært at være kvinde i Indien lige nu. Men hun kan om meget få år risikere at løbe ind i modstand, når den moderne, veluddannede kvinde møder det traditionsbundne indiske samfund.

"Jeg vil ikke giftes, og jeg er ikke interesseret i at få børn," siger studinen, der hellere vil bruge sin universitetsgrad i økonomi til at forfølge en karriere i bankverdenen.

Familieliv og en fuldtidskarriere - for en kvinde - er endnu ikke en del af de indiske normer.

Regeringen ønsker at gøre opmærksom på, at mænd og kvinder skal have de samme rettigheder og muligheder.

Politikerne i Indien, både nuværende og tidligere, bliver fra flere sider beskyldt for at bremse kvindernes fremskridt. Men der skal mod til at gøre op med de sociale normer og værdier, der er dybt forankret i det indiske samfund.

Sundhedsministeren har i foråret talt om at tage kontroversielle metoder i brug. Han overvejer at forbyde alle reklamer, hvor der kun optræder hankøn. Han vil forsøge at skabe debat blandt sine landsmænd, som skal lære, at døtre også har værdi.

Og der bliver også gjort mange andre konstruktive tiltag fra regeringens side.

Regeringen arbejder for at skabe den nødvendige sociale og økonomiske bevidsthed hos landets kvinder. Kode-ordet er information. Kvinderne skal blive fortrolige med deres muligheder, for først da kan de udnytte dem.

Der er uddannelsesprojekter på forskellige niveauer, alt efter kvindernes behov og formåen. Og et af de mest spændende områder er at give kvinder adgang til mikrokredit.

Iværksætterdrømme

Mikrokredit er allerede en succes i Bangladesh, hvor børsnoterede Grameen Bank med mikrokredittens ophavsmand, Muhammad Yunus, siden 1976 har lånt over 30 milliarder kroner til over fem millioner fattige. Selv Nobel-komiteen i Oslo blev imponeret og tildelte Yunus og Grameen Bank Nobels fredspris 2006.

Hele 97 procent af låntagerne i Grameen Bank er kvinder. I Indien finder man omkring 35 procent af bankens samlede klientel.

Flere steder er projekter i gang. Blandt andet i den nordøstlige region Vidarbha, hvor bomulden indtil for få år siden var den primære indtægtskilde. Ideerne er mange. Nogle laver og sælger mad til skolebørn, andre åbner en "telefonboks" for landsbyens beboere.

De initiativrige kvinder hjælper deres familie, og samtidig opfordrer mange mikrokredit-banker dem til at spare op. Det betyder, at de og familien er bedre stillet, hvis for eksempel høsten skulle slå fejl, eller et barn bliver sygt. Og kvinderne finder ud af, at de kan gøre en forskel, og det samme gør politikere, virksomhedsejere og andre med fingeren på den indiske økonomi.

Der er naturligvis meget mere at gøre. Traditioner og normer skal bearbejdes. Det tager tid og kræver en utrættelig indsats. Samtidig er det også en stor regerings- og organisationsmæssig udfordring at få opbygget det massive institutionelle apparat, der skal arbejde for kvinders rettigheder, og optimeret det. Og så skal beslutninger føres ud i livet.

For hvis økonomisk vækst på længere sigt virkelig også hænger sammen med ligestilling, har et land som Indien slet ikke råd til at lade være.

På bænken uden for det økonomiske fakultets bygninger på Jamia Millia universitetet i det sydlige Delhi er Shahana ved at gøre sig klar til eftermiddagens undervisning i makroøkonomi.

Næste år får hun sin bachelorgrad, og så går hun efter at blive kandidat.

"Jeg tror på, at jeg som moderne kvinde sagtens kan få mig en flot karriere. Og hvis trangen til at få mand og børn alligevel skulle dukke op, så skal jeg nok få det til at gå op i en højere enhed," siger hun.

# data[].attributes.attachment_link.description
Du kan købe alt mellem himmel og jord i den indiske millionby Delhis travle forretningsgader: Et hurtigt måltid, der spises med fingrene mellem motordrevne tuc-tuc's med hysteriske horn og hellige køer. Sjaler og nipsgenstande, som efter hyggelig forhandling koster håndører. Cigaretter, smykker og traditionelle, farvestrålende indiske klædedragter.

# data[].attributes.body
Hjemmesiden  har mange fakta om både Nordafrika og Mellemøsten når det gælder ligestilling.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lokalt og internationalt samarbejde bidrager til ligestilling og lige ret for alle - for eksempel gennem lovændringer, der styrker politisk repræsentation, bekæmper vold og sikrer alles ret til seksuel frihed og sundhed.

Fokus på fire land med ligestillingsudfordringer

KVINFO's internationale arbejde foregår hovedsagelig i fire lande i Mellemøsten og Nordafrika, som ofte kaldes MENA-regionen. De fire lande er:

Alle fire lande alle karakteriseret ved udbredt mangel på ligestilling. På FN's seneste index for ligestilling ligger Marokko som nummer 123 ud af 189 lande, Tunesien og Jordan ligger begge som nummer 95, og Egypten indtager plads nummer 115. Tilsammenligning er Norge nummer et, og Danmark er nummer 11.

Reformer, politisk deltagelse, sikkerhed og sundhed

FN's verdensmål er i centrum for KVINFO's internationale arbejde, som har fire temaer:

Lovreformer: Vi arbejder med den såkaldte Human Rights Based Approach (HRBA). Det vil sige, at alle mennesker har ret til at få opfyldt deres menneskerettigheder, og det er de enkelte landes ansvar, at det sker. Derfor går en del af KVINFO's internationale arbejde ud på at sikre lovændringer, sådan at mænd og kvinder er ligestillet både i privatlivet og formelt i lovgivningen. De konkrete projekter går for eksempel ud på at mænd og kvinder skal have ret til at arve på lige fod

Politisk repræsentation: Mænd og kvinder har forskellig mulighed for at deltage aktivt i det politiske liv i Marokko, Tunesien, Egypten og Jordan, og kvinder er generelt mindre aktive og dårligere repræsenteret end mænd. KVINFO's internationale arbejde fokuserer på at sætte kvinder i stand til at tage del i deres lands politiske liv. Det sker både ved at arbejde for regler og lovgivning for lige repræsentation og ved på kurser at klæde kvinder på til at spille en kvalificeret rolle

Bekæmpe vold: Vold og vold mod kvinder er et udbredt problem i vide kredse i MENA-regionen. Flere lande har for eksempel ingen lovgivning, som forbyder vold i ægteskabet. I KVINFO's internationale samarbejder er der for eksempel fokus på krisecentre for kvinder, som søger sikkerhed fra voldelige partnere

Seksuel sundhed: Befolkningerne i MENA har ringe adgang til seksuel sundhed, og det påvirker ikke mindst unge mennesker. I det konkrete arbejde sker det for eksempel ved at arbejde for at stoppe omskæring af kvinder og børneægteskaber og advokere for obligatorisk seksualundervisning. Ligesådan er arbejdet for LGBTQI+ personers rettigheder en vigtig del af KVINFO's internationale engagement

Parallelt med de fire tematiske områder arbejder KVINFO med at sikre og fremme, at kvinder inkluderes aktivt i lokalt og internationalt arbejde for fred og konfliktløsning, sådan som det er beskrevet i FN's resolution 1325.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ligestilling, rettigheder og verdensmål i Mellemøsten og Nordafrika - Kvinfo

# data[].attributes.attachment_link.description
Lokalt og internationalt samarbejde bidrager til ligestilling og lige ret for alle - for eksempel gennem lovændringer, der styrker politisk repræsentation, bekæmper vold og sikrer alles ret til seksuel frihed og sundhed. Fokus på fire land med ligestillingsudfordringer KVINFO's internationale arbejde foregår hovedsagelig i fire lande i Mellemøsten og Nordafrika, som ofte kaldes ...

# data[].attributes.body
Yukon er nummer 17 i ligestilleinger mellem køn

# data[].attributes.body
60% af kvinder I Uganda har oplevet vold og en kvart af kvinder siger at første gang de havde sex så var det tvunget mod deres vilje.

# data[].attributes.body
Kvinder tjener 24% mindre end mænd, selvom lovgivning siger de skal have det samme løn.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Friday March 8th is International Women's Day, a day that focuses on the need to continue the fight for equality.

When Emmanuel Macron took up his role as President of France in 2017, he made gender equality one of the key issues for his five year term. But, although some advances have been made, there remains much to be done to bridge the divide between sexes in France.

Only six countries in the world have legally enshrined gender equality in their work practices.

And the good news is that France is one of the progressive six.

In the Gender Equality Index 2017, France did achieve fifth place out of all the EU countries with a high score of 72.6 out of 100.

However, there are still worrying disparities due to gender in France and the scales remain decisively tipped in favour of men.

Pay gap:

According to a progressive French law, all companies must pay men and women equally - but this is still very much a work in progress. Women make up 52% of the population but still earn on average 24% less than men. And this gap widens if you are younger and earn less. Women aged 25 - 39 on a basic income earn 31% less than their male counterparts.

Careers:

In France, many careers remain the preserve of men. The professions related to research and development (R&D) only have 30% female staff. In the construction industry, only 12% of employees are women.

Bosses:

Women are still not getting a seat at the top table of French businesses. Out of 120 major listed companies, only 9 have a female CEO. The latest to join this very elite club is Anne Rigail, who became the first ever female chief executive of Air France in December 2018.

Media representation:

Who are the French press talking about? Mostly men it seems. According to the latest 2018 Press'Edd barometer, based on the top 1,500 French press titles (daily, weekly, national or regional) and 1,500 editorial websites (including paywall), 15.3% of the 1,000 most high-profile personalities in 2018 are women. This is the second lowest level in six years: last year it was barely 16.9%.

Sexual harassment in public:

Whistling, insult, sexual assault... More than eight out of ten French women have experienced some form of sexual assault or assault on the street or on public transport. 32% of women report having been victims of inappropriate rubbing by a passer-by or passenger, 29% of sexual touching and 8% of rape. More than one in four women (28%) have also dealt with an exhibitionist.

Overall, 76% of women report having experienced these harassment situations on the street, compared to 74% in transport. Sexual assault, on the other hand, is more prevalent on public transport: one in three women (38%) has already been sexually assaulted on transport compared to one in five (21%) on the street.

Women account for 55% of victims of insults, and it is young people between the ages of 14 and 29 who suffer the most. Of these victims, 1 in 5 said it was a gender-based insult, representing 1.2 million people in France per year. In 70% of cases, women do not know the perpetrator of the insult, which is not surprising, given that two-thirds of insults take place in public spaces. But this sexism extends to so called humour segments on morning radio broadcasts. 71% use blatant sexism. Apparently these jokes succeed in making 31% of men laugh, compared to 15% of women. Not huge figures on either side, maybe the jokes are getting a little old?

Violence:

In France, the average annual number of women aged 18 to 75 who are victims of physical and/or sexual violence committed by their former or current partner is estimated at 219,000 women, 3 out of 4 female victims report having suffered repeated incidents.

Rape:

12% of all women in France have either been the victim of rape or of attempted rape. This works out as 250,000 women a year, a figure that has not fluctuated much over recent years. B ut, in the last decade, the number of people convicted of rape in France has dropped by 40%.

Murder:

In 2017, 130 women were killed by their partners, ex-spouses or cohabitants, according to the Ministry of the Interior. That means one every three days.

The number was 119 in 2018. 30 women have already been murdered by either a partner or ex-partner in 2019.

Depression:

French women are twice as likely to experience a significant depressive incident than their male counterparts. They are also more vulnerable to relapse and chronic depression, according to the French Ministry of Health.

Medical visits:

More than one in 10 French women have undergone sexual penetration against their will during a medical examination or consultationr. 87% of women were bothered by the behaviour of a health professional.

Housework:

Women perform a large majority of household (71%) and parental (65%) tasks. Thus they spend 3 hours and 26 minutes a day on domestic tasks such as cleaning, shopping... compared to 2 hours for men who are more likely to do DIY or gardening. Men represent only 4% of parents who take parental leave.

by Sophie Gorman

# data[].attributes.attachment_link.title
The shocking figures that show the fight for women's rights in France is far from over

# data[].attributes.attachment_link.description
Although France has made some progress in the area of equal rights for women, these shocking stats show that there is a long way to go before égalité is achieved. On International Women's Day, it's time to look at what more needs to be done.

# data[].attributes.body
Kvinder er i mindretal i alle verdens landes parlamenter, bortset fra i Rwanda. Dette skyldes særligt kvinders ringe adgang til uddannelse og den type af jobs de traditionelt har haft.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kvinder er i mindretal i alle verdens landes parlamenter, bortset fra i Rwanda. Dette skyldes særligt kvinders ringe adgang til uddannelse og den type af jobs de traditionelt har haft. Parlamenterne er i de fleste lande ansvarlige for at vedtage love og træffe mange vigtige afgørelser, og det er derfor et stort problem at kvinder er udelukket herfra.

# data[].attributes.body
Kina's kvinder må kigge langt frem for at ende uligestillingen

# data[].attributes.body
I Zambia er kvinder  anklaget for at være en heks ved det tøj, de bærer, og selvom nogen drømmer om, at kvinden har skadet ham. Flest af gange er de dræbt mest af deres familier men andre gange er de er så sendt til en lejr. Så er de bundet op med et hvid bånd og er tvunget til at arbejde, når de ikke arbejder er de ved siden af en vej sådan at turister kan se dem. En film var lavet om temaet der hed "I am not a witch" den var lavet af Rungano Nyoni.

# data[].attributes.body
Her kan du læse lidt om hvordan der er med ulige løn, og dobbeltarbejde for kvinderne.
Gruppe 2

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Valget af præsidenten Vicente Fox gør livet endnu sværere for kvinderne i Mexico, der kan forvente forbud mod abort og dårligere forhold på arbejdsmarkedet
af Marta Lamas
Ved præsidentvalget i Mexico sidste år var der mange progressive, der lod sig forlede til at stemme på højrefløjens kandidat Vicente Fox fra PAN-partiet. Af stemmeoptællingen, der resulterede i en stor valgsejr for Fox, fremgik det tydeligt, at mange af hans stemmer kom fra folk, der normalt stemmer 'til venstre'. Mange mente, at det var vigtigere at fjerne PRI-partiet (Det institutionelle revolutionære parti) fra regeringsmagten, som de har siddet på i 70 år, end at holde Mexicos højrefløj udenfor. PRI havde efter manges mening siddet ved magten alt for længe. Resultatet af dette valg har ikke været rart for de mexicanske kvinder. Med Fox på præsidentposten er kvinderne nødsaget til hele tiden at kæmpe for at sikre sig, at deres hidtil hårdt tilkæmpede rettigheder ikke bliver fejet af banen sammen med PRI. For eksempel var der ikke engang gået en måned efter valget, før det PAN-dominerede lokalstyre i Guajanato (Fox` hjemstat) forsøgte at ændre på abortlovgivningen, således at det blev forbudt for en kvinde at afbryde et svangerskab, der var påført hende ved voldtægt. Forslaget udløste et nationalt ramaskrig, der også omfattede stærke protester fra dem, der før valget havde støttet Fox` kandidatur af de førnævnte taktiske årsager. Forslaget blev imidlertid ikke vedtaget, udelukkende på grund af at delstatsguvernøren nedlagde veto.

Sagen er ikke enestående i dagens Mexico, snarere en smagsprøve på, hvad de mexicanske kvinder kan vente sig af fremtiden. Det vil blive vanskeligt at gennemføre demokratiske ændringer, sålænge PAN sidder ved magten, idet deres holdninger i kønsdebatten repræsenterer et alvorligt tilbageslag for mange af de fremskridt, som kvinderne har opnået i de seneste år.

Kirken blander sig

Allerede på den nye PAN-regerings første dag modtog partiet den katolske kirkes velsignelse. Den nye arbejdsminister Carlos Abascal, der også er ivrig katolik, begik sin første fadæse, da han udråbte jomfruen af Guadalupe til alle arbejderes skytsengel - et skridt, der blev kraftigt kritiseret for dets manglende respekt for alle ikke-katolske arbejdere. Episoder som denne tegner et billede af, at religion og politik i fremtiden sammenblandes på en farlig måde, hvor kirken og dens interesse-organisationer forsøger at udviske grænsen mellem kirke og stat.

For kvinder kan dette blive en særlig farlig cocktail. Netop spørgsmålet om seksuelle og reproduktive rettigheder, som ret til svangerskabsforebyggelse og abort er en af de store konflikter mellem stat og civilsamfund. Tidligere mexicanske regeringer har legitimeret de seksuelle og reproduktive rettigheder ved at omdefinere dem som "reproduktiv sundhed". Men alligevel er reproduktiv sundhed endnu ikke fuldt respekteret i Mexico - hverken gennem gældende lovgivning eller gennem tilslutning til internationale aftaler.

Dobbeltarbejde

I Mexico er det stadig kvinderne, der bærer ansvaret for familiens pleje såvel som opfostringen af landets kommende generation. Samtidig er de i stigende grad på vej ind på arbejdsmarkedet. Så samtidig med, at det huslige arbejde næsten udelukkende er kvindernes domæne, udgør de selvsamme kvinder nu 32 % af den samlede lønarbejderstyrke. Denne dobbelte pligt bliver mere og mere problematisk under de stadigt mere skærpede modsætninger mellem moderskab og lønarbejde. Den hidtil førte politik viderefører og afspejler stadig det traditionelle mønster med faderen som familiens forsørger og moderen som hjemmegående husmoder. Et af de grundlæggende problemer er, at Mexico lider af en foruroligende mangel på børnehaver og samtidig er børnenes skoletid ikke planlagt i overensstemmelse med forældrenes arbejdstid. Mange mødre må således forlade deres job midt på morgenen for at hente børnene og anbringe dem hos en slægtning eller ven. Et andet paradoks er, at kvindelige arbejdere fyres, når de bliver gravide og ikke kan opnå legal abort. Forbudet mod abort er altså ikke kun et anslag mod kvinders ret til selvbestemmelse, men også et udtryk for deres undertrykkelse som kvindelige arbejdere.

Ulige løn

På grund af den dybe ulighed mellem kønnene, er lønarbejde ingen garanti for kvinders uafhængighed. Næsten halvdelen af alle kvindelige arbejdere tjener mindre end den officielle minimumsløn, som er på ca. 3 dollars om dagen. Kun en femtedel af alle mexicanske mænd tjener lige så lidt. Samtidig er der stort set heller ingen kvinder i ledende stillinger.

Kun i få tilfælde lykkes det kvinder med god uddannelsesmæssig baggrund at være på arbejdsmarkedet under rimelige vilkår, og de plejer i så fald at betale andre kvinder for husarbejde og børnepasning. Skønt det lønnede husarbejde stadig er en vigtig indtægtskilde for mange kvinder, især fra landdistrikterne og de fattigste dele af byerne, er der sket et fald i antallet af job i denne sektor. Årsagen skal findes i nedgangen i middelklassens indkomster op i gennem 90'erne.

I 1970 udgjorde husarbejdet den største gruppe i den årlige statistik over kvindernes økonomiske aktivitet, men siden begyndelsen 90'erne har kontorarbejdet overtaget førstepladsen. Den aldersmæssige fordeling af arbejdende kvinder har også ændret sig. I 70'erne var en meget stor del af de arbejdende kvinder unge og enlige, mens der nu er mange ældre kvinder, der arbejder ligesom mange gifte kvinder og spædbørnsmødre arbejder for familiens overlevelse eller for at fastholde deres levestandard.

Udover den økonomiske diskrimination udsættes kvinder også for et indgroet kritisk syn på kvindelighed, der opleves som belastende for de kvinder, der bliver nødt til at arbejde uden for hjemmet. Arbejdet uden for hjemmet har vist sig at have en positiv social og psykologisk virkning for fattige kvinder. Men den store værdi som traditionelt tillægges moderskabet påvirker de kvindelige lønarbejdere negativt. Eftersom kvindelighed defineres som lig med moderskab, kan det ikke undre nogen, at kvinderne, hvis de har råd til det, stræber efter at forlade deres job, når de bliver gift og får børn.

Uafhængighed og udbytning

Mange mexicanske kvinder er i dag nødt til at forlade hus og hjem for finde arbejde. Migrationen fra landområderne fortsætter, om end mønsteret har skiftet karakter. Mens nogle kvinder stadig går den traditionelle vej og bliver ansat til husligt arbejde i de store byer, er der andre, der finder job som industriarbejdere i de såkaldte "Maquiladoras" dvs. frihandelszoner, hvor transnationale selskaber udnytter sig af den billige arbejdskraft i produktionen af eksportprodukter.

Disse Maquiladoras, der i begyndelsen hovedsageligt var lokaliseret ved grænsen til USA, har efterhånden bredt sig til hele Mexico, og er blevet en af de væsentligste sektorer for kvindearbejde. I de store byer kan kvinderne også overleve i den uformelle sektor, hvor de sælger småartikler eller mad på markedet eller gaden.

Ved at flytte til byen kan de unge kvinder slippe fra det traditionelle provinsielle liv, men den konstante patriarkalske overvågning fra familie og naboer. Derfor er der flere og flere kvinder fra landet, der immigrerer til byerne, mens deres forældre bliver tilbage for at passe familiens jord og tage sig af børnebørnene.

Den økonomiske uafhængighed, som kvinderne opnår gennem lønarbejdet, samt kontrasten mellem deres tidligere indskrænkede liv på landet og deres nuværende relative frihed, har en afgørende, om end tvetydig, indvirkning på deres dagligliv og værdinormer. Mange kvinder værdsætter den nyvundne frihed i en sådan grad, at de tilsyneladende finder sig i dårligt betalte jobs og uacceptable arbejdsbetingelser. Disse forhold forværres ofte af alvorlige helbredsmæssige ricisi og fraværet af et socialt netværk.

Abort forbudt

Til trods for Mexicos politiske, industrielle og teknologiske udvikling er begrebet kvindelighed stadig defineret udfra yderst patriarkalske forestillinger, under stærk indflydelse fra den katolske kirke. Mexicansk kultur holder moderskabet i ære og lovpriser traditionelle kvindelige dyder såsom underdanighed, skønhed, og huslighed, mens den misbilliger og forklejner kvinders uafhængighed, uddannelse og udearbejde. I de fleste dele af landet betragtes kvinders seksualitet alene som forplantning. Selvom den mexicanske regering er interesseret i at sænke landets fødselsrate, har den således ikke taget nogle skridt i retning af en lempelse af abortlovgivningen. Straffelovene i alle 31 stater samt forbundsstaten, kriminaliserer abort. Der er kun én undtagelse fra dette i alle stater: Hvis graviditeten er en følge af voldtægt. I 27 stater er abort tilladt, hvis kvindens liv er i fare. I 11 stater tillades abort, hvis fosteret er svækket, og i andre 8 stater hvis der er risiko for kvindens helbred.

Anti-abortlovene har imidlertid store omkostninger for kvindernes liv og helbred. Antallet af aborter anslås til mellem 220.000 og 850.000 om året, og illegale aborter er den tredje hyppigste dødsårsag blandt gravide. Tusinder af offentlige hospitalssenge er optaget af patienter med men efter de farlige illegale aborter. I følge Gallups tal mener over 75% af den mexicanske befolkning, at det alene tilkommer den gravide kvinde at beslutte, om hun vil have abort eller ej, eventuelt sammen med den mand, der er far til barnet.

Alligevel er det sociale pres ikke tilstrækkeligt for at overvinde modstanden fra kirkens side. Den mexicanske regering viger tilbage for at indtage standpunkter, der er kontroversielle i forhold til den hegemoniske katolske ideologi. Intet politisk parti tør konfrontere den magtfulde kirke med kravet om at legalisere abort. Med den nuværende præsident, som åbenlyst bekender sig som den katolske kirkes støtte, tør færre at støtte kravet om fri abort offentligt, selvom de privat erklærer sig som tilhængere.

Bevidsthed og modstand

Kvinderne har som gruppe meget lille politisk indflydelse. De mexicanske kvinders manglende indflydelse afspejles i den vedvarende økonomiske ulighed, i manglen på anstændige jobmuligheder og i de farer som kvinderne udsættes for i forbindelse med de illegale aborter. Samtidig er grov seksuel vold blevet et udbredt fænomen i Mexico. Efterhånden som kvinder bliver opmærksomme på disse uretfærdigheder, opstår idéen om et demokrati, der rækker ud over almindelig politisk repræsentation. Man kræver "demokrati såvel i nationen som i hjemmet".

Blandt unge kvinder i de nordlige Maquiladoras er der sket betydelige kulturelle fremskridt, i høj grad som følge af indflydelse fra de 'amerikanske værdier'. Navnlig den feministiske holdning til kvindens rettigheder legemligjort i billedet af den frigjorte kvinde. Dette billede har vundet så stor indpas i den folkelige forestillingsverden, at unge arbejdere bruger udtrykket "amerikansk ægteskab" om et forhold, hvor kvinden har lønarbejde, mens hendes mandlige partner tager sig af husarbejde og børnepasning. De nye arbejdsformer for kvinder har ved begyndelsen af det 21. århundrede skabt forandringer i nogle kulturelle mønstre. Der er opstået nye former for familieliv, politisk bevidsthed og identitet hos arbejderne. Men den forandring som de kvindelige arbejdere måske har allermest brug for, er tilegnelsen af grundlæggende politiske evner. For at kunne bekæmpe kønsrelaterede uligheder må de først og fremmest integrere sig i landets politiske dynamik. For det andet må de forlange at nationale love og internationale aftaler bliver håndhævet.

Enhed skal skabes

I begyndelsen af det nye årtusind står det klart, at der ikke eksisterer noget naturgivent sammenhold blandt kvinder. Det er noget, der må bygges op politisk og kvindelige arbejdere må udvikle bedre politiske og organisatoriske strukturer, der krydser faggrænser. En tværfaglig feministisk alliance kunne f.eks. optage kønsmæssige perspektiver i sin politiske platform, skabe fokus på kønsspørgsmålet og få indflydelse på arbejdsmarkedspolitikken.

Staten er i dag den institution, hvori det offentlige liv foregår. Jo mere demokratisk staten er, desto mere vil den afspejle det faktiske samfund, forsøge at mindske økonomiske uligheder og respektere social og kulturel forskellighed. Den nye regering med Fox i spidsen er nødt til at indse, at 'kønsperspektivet' er mere end blot et slogan der kan formilde Verdensbanken. Et ægte kønsperspektiv kræver, at staten for-står de sexistiske betingelser, der beskæmmer relationerne mellem kvinder og mænd. Målet med en kønspolitik må være at tilbyde kvinden de samme muligheder som mænd i forhold til at forene arbejde og familieliv, og det første skridt i denne retning må være at tillade kvinderne retten til kontrol over deres egen krop. I et land hvor kvinders uafhængighed betragtes som noget totalt ufeminint, ofte ligefrem umoralsk, vil feminismen spille en nødvendig hovedrolle i kampen for demokrati på arbejdspladsen.
Artiklen er tidligere bragt i NACLA - report on the Americas. Bringes her i forkortet udgave. Oversat af Lise Andersen

# data[].attributes.attachment_link.title
Et skridt frem og to tilbage for Mexicos kvinder

# data[].attributes.attachment_link.description
Valget af præsidenten Vicente Fox gør livet endnu sværere for kvinderne i Mexico, der kan forvente forbud mod abort og dårligere forhold på arbejdsmarkedet af Marta Lamas Ved præsidentvalget i Mexico sidste år var der mange progressive, der lod sig forlede til at stemme på højrefløjens kandidat Vicente Fox fra PAN-partiet.

# data[].attributes.body
Kvinder i Schweiz fik kun stemmeret i 1971.

# data[].attributes.body
Kvinder tjener kun 77 cent for hver dollar, som mænd får for det samme arbejde.
Viggo, Hugo, Yasmine & Asta

# data[].attributes.body
Omskæringer, voldtægter og voksede islamske fundamentalisme sikre Egypten det værste arabiske land at være kvinde i.

# data[].attributes.body
I 2016 var New Zealand 9 bedst på Global Gender Gap Report.

# data[].attributes.body
Af Jens og Josva

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Sydney Scorecard er et indeks, der indsamler data om andelen af kvinder i lederstillinger i international sport. Photo: sydneyscorecard.com

Der er sket en mindre stigning i andelen af kvinder i ledende stillinger i internationale sportsorganisationer siden 2010, viser det globale indeks, The Sydney Scorecard.

Med afsæt i data fra 38 lande og 1.599 nationale organisationer, viser The Sydney Scorecard, et globalt indeks der indsamler informationer om andelen af kvinder i ledende stillinger i internationale sportsorganisationer, en mindre stigning i andelen af kvindelige bestyrelsesmedlemmer i internationale sportsorganisationer fra 2010 til 2014 (til 20,7 pct. fra 19,7 pct. i 2010).

Andelen af kvinder i direktørstillinger er ligeledes steget fra 17,3 pct. i 2010 til 19,8 pct. i år. Til gengæld viser indekset, at andelen af kvindelige bestyrelsesformænd er stagneret, og kvinder udgør i dag 10,6 pct. - præcis som det var tilfældet i 2010.

Indekset har indsamlet data siden 2010, hvor det blev dannet som eftermæle for den internationale arbejdsgruppe for kvinder og sport (IWG) og konferencen 'The 5th IWG World Conference on Women and Sport', afholdt i Sydney i Australien i 2010.

Selvom resultaterne fra 2014-undersøgelsen ikke i sig selv giver anledning til begejstring fra udviklernes side, er der stor tilfredshed med indekset, som regnes for at have et stort potentiale for at skabe viden og overblik over kvinders repræsentation i international idrætsledelse.

"The Sydney Scorecard giver os et nyt niveau af gennemsigtighed og ansvarlighed i forhold til at sikre ligestilling mellem kønnene i de ledende stillinger i sportens organisationer," siger Johanna Adriiaanse fra University of Technology i Sydney og co-chair for IWG i årene 2006-2014.

Indeksets data bygger på informationer, der løbende indsamles via indeksets hjemmeside, hvor det er muligt at indberette tal for kønssammensætningen i de respektive sportsorganisationer.

"Jeg opfordrer alle medlemmer af den globale kvindelige sportsbevægelse til at aktivt at benytte dette værktøj og udnytte det til at kæmpe for og styrke den kvindelige repræsentation i sportsledelse. Ligestilling for kvinder i sport betyder fremgang for alle," siger Johanna Adriiaanse ifølge en artikel på IWG's hjemmeside.

Kommentar

* påkrævet felt

Retningslinjer:
Du er meget velkommen til at kommentere denne artikel. Idrættens Analyseinstitut forbeholder sig dog ret til at afvise kommentarer, som ikke holder sig inden for emnet eller overskrider grænserne for god debattone.

# data[].attributes.attachment_link.title
Antallet af kvindelige ledere i sporten stiger

# data[].attributes.attachment_link.description
The Sydney Scorecard er et indeks, der indsamler data om andelen af kvinder i lederstillinger i international sport. Photo: sydneyscorecard.com Der er sket en mindre stigning i andelen af kvinder i ledende stillinger i internationale sportsorganisationer siden 2010, viser det globale indeks, The Sydney Scorecard.

# data[].attributes.body
Canada er nummer 20 best køns lige stillet land.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Blandt de nordiske lande er danske mænd og kvinder taberne, når det gælder ligestilling.

Ifølge World Economic Forums ligestillingsrapport 'Global Gender Gap Report 2013', der udkommer i dag, rykker Danmark i år en plads tilbage på ranglisten.

Læs også: Danmark sakker langt bagud i ligestilling

Her er de bedste lande, når det kommer til ligestiling mellem kønnene.

Og i bunden af ranglisten finder man følgende lande:

De dårligst placerede europæiske lande er følgende:
Kilde: World Economic Forum

# data[].attributes.attachment_link.title
Fakta: I disse lande er der størst ligestilling

# data[].attributes.attachment_link.description
Blandt de nordiske lande er danske mænd og kvinder taberne, når det gælder ligestilling. Ifølge World Economic Forums ligestillingsrapport 'Global Gender Gap Report 2013', der udkommer i dag, rykker Danmark i år en plads tilbage på ranglisten. Læs også: Danmark sakker langt bagud i ligestilling Her er de bedste lande, når det kommer til ligestiling mellem kønnene.

# data[].attributes.body
læg mærke til at i gamle historier er kvinder ALDRIG hovde personen

# data[].attributes.body
I juli 2009 kom der en ny lov om at man ikke måtte slå kvinder mere, men indtil da måtte man godt slå kvinderne.

# data[].attributes.body
I Sydafrika fik hvide kvinder stemmeret i 1930.

# data[].attributes.body
Forskellen på Danmark og USA i en graf. Danmark er langt foran USA i forhold til ligestilling.

# data[].attributes.body
New Zealand var den første nation i verden, der gav kvinder stemmeret i det 19. århundrede.

# data[].attributes.body
over alt i verden var der en gang hvor kvinder blev set som svage og dem der springer og skal redes

# data[].attributes.body
I juli 2009 kom der en ny lov om at man ikke måtte slå kvinder mere, men indtil da måtte man godt slå kvinderne.

# data[].attributes.body
Mexico damer demonsterer mod poletiet som er blevet anklaget for voldtægt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Mexico City protesters smash into official building

# data[].attributes.attachment_link.description
A protest demanding justice, after reports a teen girl was allegedly raped by police, reportedly smashed the glass doors of Mexico City's Attorney General building. Rough cut (no reporter narration).

# data[].attributes.body
https://www.internationaltforum.dk/gaia/konsroller-i-sydafrika

# data[].attributes.body
Karoline og Aya

# data[].attributes.attachment_link.title
Schweiziske kvinder aktionerer for penge og respekt

# data[].attributes.attachment_link.description
Fløjtekoncerter, barnevognsmarcher og lange frokostpauser bliver fulgt op med stor aktion i hovedstaden Bern.

# data[].attributes.attachment_link.title
Globalt udviklingsmål: Ligestilling mellem mænd og kvinder

# data[].attributes.body
i sammenligning med danmark så er mexico ca. 80 år bagefter i forhold til ligstiling mellem kvinder og mænd.

# data[].attributes.body
Hver tredje time bliver en kvindedræbt I Sydafrika og 60,000 kvinder blev voldtaget I 2012.

# data[].attributes.body
Kvinder udgør 13 procent i parlamentet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Læs artiklen senere Gemt (klik for at fjerne) Læst

Rusland placerer sig som nummer 75 ud af 144 på ligestillingsindekset

Kvinder fik stemmeret i 1918

Kvinder udgør 13 procent i parlamentet

69 procent af kvinder mellem 15 og 64 år er i arbejde. Tilsvarende er 79 procent af mænd

Kvinder er sikret abort, hvis deres fysiske helbred er i fare

99,7 procent af både mænd og kvinder over 15 år kan læse og skrive

Kvinder med godt helbred lever i gennemsnit 66 år. Tilsvarende lever mænd 55 år

Kilder: Global Gender Gap Report 2016 og Verdensbanken Research: Gitte Rønberg
I Rusland er 8. marts en dag, man ikke må glemme som mand. Dagen fejres på arbejdspladserne med gaver til de kvindelige ansatte. Og i hjemmene køber mændene roser og chokolade til deres koner.

De inviterer dem ud at spise eller griber muligheden for denne ene gang om året selv at trække i forklædet og lave mad. I den brede russiske befolkning fejres kampdagen uden demonstrationer eller politiske undertoner.

Læs også: Kina: Zheng Churan blev tilbageholdt i 37 dage for at dele klistermærker ud

"Kvinderens kampdag er kvindens forkælelsesdag i Rusland, mens de resterende 364 dage er mandens", siger Muborak Shariff, der er selvstændig konsulent med speciale i postsovjetiske lande.

Kampen for kvinders rettigheder fylder ikke meget i den russiske bevidsthed, hvor konservative kønsroller er i højsædet både politisk, religiøst og i store dele af befolkningen.

"Mange kvinder i Rusland er i dag blevet skubbet tilbage i en mere traditionel rolle end deres mødre, men det interessante er, at de i høj grad selv accepterer det, fordi det er så indlejret i samfundsstrukturerne", siger Flemming Splidsboel Hansen, der er seniorforsker i DIIS.

Den konservative bevægelse føres i høj grad an af præsident Putin, der strategisk positionerer sig i opposition til vestlige idealer.

Annoncørbetalt indhold fra Koda

Umut Sakarya: "Jeg var meget forsigtig og ville ikke sige noget - eller gøre noget forkert"

Flemming Splidsboel Hansen fremhæver den nylige afkriminalisering af afstraffelse i hjemmet - hvor det at slå kone og børn nu anses som en administrativ forseelse - som et eksempel.

Feminist er et skældsord

Men sideløbende med den dominerende konservatisme spirer også progressive, feministiske bevægelser frem, og det skaber - ifølge Flemming Splidsboel Hansen - et "normsammenstød".

Mest kendt er aktivistgruppen Pussy Riot, der i 2012 tog Vesten med storm med elefanthuer, punkbønner og systemkritiske sange om kvinde- og LGBTIQ-rettigheder.

Men i Rusland er feminist et skældsord, og Pussy Riots budskaber har ikke vakt stor genklang i befolkningen.

"Pussy Riot har provokeret mange russere ved at bruge religiøse symboler og ved at være kvinder på ukvindelige måder", forklarer Flemming Splidsboel Hansen.

Ifølge Amnesty Internationals vicedirektør for kampagner i Rusland, Anna Kirey, er der generelt stor modstand mod feministiske og LGBTIQ-aktivister i landet.

"Selvtægtsgrupper, som støtter den russiske regerings 'traditionelle værdier', angriber ofte aktivisternes demonstrationer. Det bliver ikke straffet, hvilket skaber et klima af straffrihed. Aktivisternes organisering fortsætter selvfølgelig, men i højere grad væk fra det offentlige rum", siger Anna Kirey.

# data[].attributes.attachment_link.title
Rusland: Én dag for kvinderne - og 364 for mændene

# data[].attributes.attachment_link.description
Læs artiklen senere Gemt (klik for at fjerne) Læst Rusland placerer sig som nummer 75 ud af 144 på ligestillingsindekset Kvinder fik stemmeret i 1918 Kvinder udgør 13 procent i parlamentet 69 procent af kvinder mellem 15 og 64 år er i arbejde.

# data[].attributes.body
kvindelige omskæring er mest udbredt i nordlige afrikanske lande. Fx i Somalia er over 80% kvinder omskåret.

# data[].attributes.body
Kvindelige omskæring er mest udbredt i nordlige afrikanske lande. Fx i Somalia er over 80% af kvinder omskåret.

# data[].attributes.body
https://www.internationaltforum.dk/gaia/konsroller-i-

# data[].attributes.body
Aya, Karoline, Jon, Mathilde, Zapp, Markus

# data[].attributes.attachment_link.title
Are men and women equal in Germany? | Easy German 239

# data[].attributes.body
Karoline og Aya

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tyrkiets præsident Recep Tayyip Erdogan er en mildest talt polariserende figur.

Han er blevet beskyldt for valgsvindel, for at opføre sig som en diktator og har ved flere lejligheder censureret medierne, samt fordømt og lukket for sociale medier som Twitter.

Nu er præsidenten igen kommet i modvind. På en konference for kvinders rettigheder, af alle steder, gjorde han det klart, at mænd og kvinder i hans øjne ikke er lige. Det skriver New York Times.

- Kan ikke betragtes på lige fod

- Man kan ikke betragte mænd og kvinder på lige fod. Det er imod hendes natur - fordi hendes krop er anderledes, sagde han blandt andet.

Præsidentens kommentarer, der også bød på en fordømmelse af 'feminister, der afviser moderskab', har skabt en proteststorm blandt især yngre tyrkiske kvinder.

- Der gøres en tydelig indsats i arbejdsmiljøpolitikken for at låse kvinder indendøre, og vi skal være opmærksomme på Erdogans konstante trussel imod os, sagde menneskerettighedsforkæmperen Ozlem Dalkiran i et interview efter talen.

Kæmper imod kejsersnit og aborter

Erdogan har igennem længere tid kæmpet for, at kvinder får mange børn. Som premierminister opfordrede han blandt andet flere gange til, at tyrkiske kvinder får mindst tre børn.

Han har også forsøgt at forbyde aborter og begrænse kejsersnit, da han mener, at det er svært at blive gravid igen, når man har fået det.

Mandagens kommentarer fra præsidenten rev derfor op i gamle konflikter i Tyrkiet, der er meget opdelt mellem Erdogans religiøse muslimske støtter og de meget sekulære mennesker i det vestlige Tyrkiet. Den gruppe er ikke glad, når deres præsident siger sådan her:

- Man kan ikke sætte kvinder til at udføre de samme jobs som mænd. Giv hende en skovl og sæt hende til at arbejde - det kan man ikke. Det ville være imod hendes delikate natur.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tyrkiets Erdogan: Mænd og kvinder er ikke lige

# data[].attributes.attachment_link.description
Tyrkiets præsident Recep Tayyip Erdogan er en mildest talt polariserende figur. Han er blevet beskyldt for valgsvindel, for at opføre sig som en diktator og har ved flere lejligheder censureret medierne, samt fordømt og lukket for sociale medier som Twitter. Nu er præsidenten igen kommet i modvind.

# data[].attributes.attachment_link.title
Nyt studie: 239.000 kvinder dør hvert år i Indien på grund af kønsdiskrimination

# data[].attributes.attachment_link.description
Undersøgelsen gælder ikke børn, som bliver aborteret fordi, de er piger.

# data[].attributes.body
20. maj er national ligestillingsdag i Grønland.

# data[].attributes.body
Filipa gruppe 4

# data[].attributes.attachment_link.title
Virkeligheden for kvinder i Indien er grusom

# data[].attributes.attachment_link.description
Massevoldtægt af dansk kvinde i New Delhi er på tragisk vis blot en af mange sager i Indien. Selv fem-årige bliver voldtaget. End ikke ny lov om dødsstraf stopper overgreb.

# data[].attributes.body
Filipa gruppe 4

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I LØBET AF JULEFERIEN faldt jeg tilfældigvis over en indisk film på Netflix - "Angry Indian Goddesses" ("Vrede indiske gudinder"). Filmen er en feministisk kritik af en udbredt indisk machokultur, som kvinderne på hver deres vis gør oprør imod.

Mod filmens slutning bliver en af de kvindelige hovedpersoner voldtaget og derefter slået ihjel af en gruppe mænd på stranden i ferieparadiset Goa. Hendes veninde finder derefter de tre mænd, mens de drikker øl på stranden, hvor de har begået voldtægten. Hun skyder og dræber dem alle på stedet.

"Vrede indiske gudinder" er fra 2015, men kunne snildt fungere som titel på de scener, der netop nu udspiller sig i Indien. En regulær kvindekamp er i gang i verdens største demokrati. Mens der i eksotiske lande som Danmark opstår krænkelsessager på grund af et gammelt kvad, der på metaforisk vis besynger nationen som en ung, blond kvinde, har de indiske kvinder anderledes reelle udfordringer at forholde sig til.

Nytårsdag blev Indien således vidne til den største offentlige demonstration for kvinderettigheder i landets historie: En kvindemur på 620 kilometer blev dannet af tre-fem millioner kvinder på tværs af delstaten Kerala. Billederne er gået verden rundt i den globale kiosk.

Konflikten handler i første omgang om kvinders adgang til et af hinduismens helligste templer, Sabarimala-templet, som indtil for nylig har været lukket for kvinder i den menstruerende alder. Menstruerende kvinder anses ofte for urene inden for hinduismen.

Men i september ophævede den indiske højesteret dette forbud med henvisning til det forfatningsmæssige princip om ligestilling mellem mænd og kvinder, der ifølge højesteret også bør gælde retten til at praktisere religion. Men én ting er, hvad retsvæsenet siger, noget andet er praksis. For siden september har indiske medier kunnet berette, hvorledes de kvinder, der har forsøgt at nærme sig templet, er blevet blokeret og angrebet af tusindvis af vrede mandlige hinduister. Men i sidste uge lykkedes det altså to kvinder, eskorteret af politiet, at komme ind i det hellige tempel.

Det har skabt en bølge af protester fra hinduister. The Times of India melder om tusindvis af demonstranter, der indtil videre er blevet arresteret efter voldelige konfrontationer. De indiske kvinder har ikke tænkt sig at give op.

Onlinenyhedsmediet National Public Radio har interviewet en af kvinderne bag demonstrationen nytårsdag: "Social forandring sker ikke på en dag. Det kræver tid. Men vi har taget et lille skridt, som vil gøre det lettere for den næste generation. Kvindemuren markerer en ny fødsel for feminismen i Indien."

Den kvindelige indiske forfatter Snigdha Poonam understreger i The Guardian, at diskussionen om adgang til templet er meget mere end en kønskamp: Den handler i lige så høj grad om forholdet mellem "stat og religion, regering og retsvæsen, sekulær liberalisme og religiøs populisme".

Hun noterer, at lederen af det hindunationalistiske parti BJP, der leder regeringen, har kritiseret retsvæsenet for at udstede ordrer, "som bryder folkets tro, og som ikke kan implementeres". Hun citerer i forlængelse heraf et parlamentsmedlem fra Kerala, der ligeledes stiller sig kritisk over for højesterettens afgørelse:

"Det er problematisk, når en sekulær institution som retsvæsenet blander sig i en teologisk øvelse."

De hinduistiske demonstranter, der lige nu fylder gaderne i protest mod kvindernes mobilisering, har med andre ord politisk opbakning. Derimod støttes kvinderne af kommunistpartiet, der traditionelt står stærkt i delstaten Kerala. The New York Times citerer et kommunistisk partimedlem for at kritisere de "onde kræfter", der bevidst prøver at indskrænke kvinders valg ved at appellere til "kaste, tradition og kultur". Religiøse slagsmål og kønspolitiske værdidebatter vil præge debatten i Indien frem til valget i foråret 2019 - og uden tvivl i årene frem.

Filmen "Vrede indiske gudinder" slutter for øvrigt inde i en kirke. Den myrdede kvindes begravelse bliver afbrudt, da den lokale politikommissær træder op foran forsamlingen og beder den skyldige for hævnmordet på de tre mænd rejse sig. Den ene kvinde rejser sig. Så den anden. Så begynder mændene på de bageste rækker at rejse sig. Og snart står hele kirken op. Mænd og kvinder. Det var lidt det samme, der skete nytårsdag. For på den anden side af vejen langs kvindemuren kunne man se mange mænd og børn, der stående støttede op om den fredelige demonstration.
Kiosken samler og kommenterer den internationale værdi- og religionsdebat og skrives på skift af Bjørn Thomassen, professor mso i socialvidenskab ved Roskilde Universitet, og Anders Raahauge, sognepræst i Sønderborg.

# data[].attributes.attachment_link.description
I LØBET AF JULEFERIEN faldt jeg tilfældigvis over en indisk film på Netflix - "Angry Indian Goddesses" ("Vrede indiske gudinder"). Filmen er en feministisk kritik af en udbredt indisk machokultur, som kvinderne på hver deres vis gør oprør imod.

# data[].attributes.body
gruppe 4

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
4 ud af 10 kvinder, der begår selvmord på verdensplan, er fra Indien. Det konkluderede det troværdige medicinske magasin The Lancet i deres september-udgave. Det chokerende er, at cirka 70 procent af de indiske kvinder, der begår selvmord, er mellem 15 og 40 år. Det spørgsmål, der naturligvis melder sig, er hvorfor antallet af selvmord blandt indiske kvinder er dobbelt så højt som i verden generelt.

Cirka 70 procent af de indiske kvinder, der begår selvmord, er mellem 15 og 40 år

Det er tydeligt, at langt flere kvinder end mænd begår selvmord, og derfor er selvmord den største dødsårsag blandt kvinder i Indien. I Danmark er der flere mænd end kvinder, der begår selvmord, men der er ikke så mange statistisk set. Selvmordshyppigheden i Danmark er halveret siden 1990. I 2013 for eksempel var der kun 605 mennesker, der begik selvmord i Danmark.

Hvad er forklaringen på, at så mange kvinder i Indien begår selvmord? Prøv at gætte.

Medgift påvirker pigernes selvværd

Det er primært unge kvinder, der begår selvmord, og det er kvinder i den aldersgruppe, hvor de bliver presset til at føde børn. De kan være udsat for hustruvold, voldtægt, vold eller chikane, eller de savner muligheden for at leve et liv som single eller som enlig mor. De har i det hele taget svært ved at leve op til samfundets forventninger.

I landsbyerne betaler forældre stadigvæk medgift for døtrene, hvilket kan betyde et sum, der svarer til 10 til 20 års opsparing. Jo flere døtre de har, jo mere skal de betale i medgift. Dette påvirker pigernes selvværd. Lige fra barndommen bliver det signaleret på alle mulige måder, at drenge er mere værd end piger. Det sætter sig fast, og som voksen, når man står midt i en krise, kan det manglende selvværd medvirke til, at man træffer den beslutning, at det hele også kan være lige meget.

Lige fra barndommen bliver det signaleret på alle mulige måder, at drenge er mere værd end piger

Jeg er bror til fire søstre, og jeg er vokset op i Indien, så jeg ved, hvor store kravene er til de unge kvinder. Det kan tydeligt konkluderes, at unge kvinder skal se godt ud, have en god uddannelse og være perfekte husmødre.

De bliver ofte gift tidligt, og de skal helst føde mindst et drengebarn. De skal lave mad hver dag, rydde op, gøre børnene klar til skolen, tage på arbejde, komme hjem og lave aftensmad og også høre fra deres svigermor, som de i mange tilfælde bor sammen med, at de ikke er gode nok til hendes søn.

Man er konstant på arbejde, og de patriarkalske normer er kvælende for ens mulighed for og lyst til at nyde livet. Mange af disse generaliserende og nedgørende årsager, som har rødder i de patriarkalske normer, kan måske lyde trivielle, men det er en kendsgerning, at kvindens frigørelse slet ikke har haft sit gennembrud i den del af verden.

Der er brug for en seksualrevolution

I Indien er der nok mennesker i forvejen. Man kunne nøjes med at have sex, og så kunne man bryde med den dominerende forestilling om, at man er et ringere menneske, bare fordi man ikke bliver gift og lever i et ægteskab.

Der er mange kvinder, der bryder sammen psykisk. De kan ikke leve op til det pres, det er at bo i et patriarkalsk samfund. Når man er blevet et land med over 1.3 milliarder indbyggere og snart er verdens folkerigeste land, kan man godt tage en slapper.

Der er brug for en seksualrevolution i et land, som engang pralede af at have skabt 'kamasutra

Der er brug for en seksualrevolution i et land, som engang pralede af at have skabt 'kamasutra', kunsten at dyrke sex. Indien har for nylig afkriminaliseret homoseksuel adfærd. Ligeledes kunne man frigøre de mange kvinder fra det pres til at føde børn, som er medvirkende til, at alt for mange unge kvinder begår selvmord.

Hvis Indien vil kunne betragtes som et moderne land, der også er attraktivt som rejsemål for turister fra Vesten, bliver de nødt til at gøre vilkårene for kvinder betydeligt bedre.

# data[].attributes.attachment_link.title
Et moderne Indien kræver bedre kvindevilkår

# data[].attributes.attachment_link.description
4 ud af 10 kvinder, der begår selvmord på verdensplan, er fra Indien. Det konkluderede det troværdige medicinske magasin The Lancet i deres september-udgave. Det chokerende er, at cirka 70 procent af de indiske kvinder, der begår selvmord, er mellem 15 og 40 år.

# data[].attributes.body
Af Jens og Joshua

# data[].attributes.body
Filipas gruppe nr 4

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.title
Kvinder med power | Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.description
Rafea er en kvinde fra en fattig by i Jordan, som bliver tilbudt at rejse til Indien og lære at installere solpaneler på Barefoot College. For Rafea...

# data[].attributes.body
Aya, Karoline, Jon, Mathilde, Zapp og Markus

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Saudi Arabia announced on Tuesday that it would grant women the right to obtain driver's licenses without permission from their legal guardians. The Islamic kingdom will become the last country in the world to allow women to drive. When the new rules come into force in 2018, women won't need a male guardian in the car with them either.

It will bring an end to one of the may reasons that the strict Islamic country is subject to regular international ridicule and rebuke. In other Arab nations, women have long been allowed to drive, but that doesn't mean they enjoy the same rights as men in all social spheres - far from it.
Male guardians
The concept of male guardianship implies that women shouldn't make important decisions regarding their own lives, and that they need protection when out and about in the world. In Saudi Arabia, every woman must have a male guardian - her father, brother, husband, uncle or even son - who has to give his approval before the woman can travel outside the country, get married or divorced and be released from prison. This does not change if her guardian is abusive.

Women can't sign a contract without permission from their guardian either, and they are to limit the times they interact with men outside their family as much as possible. That's why many public buildings, parks and means of transportation are segregated by sex. In court, the testimony from one man equals that of two women.

In Iran, a husband can also ban his wife from traveling internationally or working, if he believes that his wife starting a job is "incompatible with the interests of the family or with his or his wife's dignity," according to the country's civil code.

In 2016, Bahrain's ministry of justice released regulations stating that women younger than 45 were not allowed to go on the Hajj pilgrimage to Mecca without a male guardian.
Political participation
In Saudi Arabia, women won the right to vote only in 2015. That was also the year they were first allowed to run for "elected office" in the absolute monarchy. The first woman had been appointed as a government minister just six years earlier.

Some women in Syria were allowed to vote as early as 1949, the remaining restrictions were removed by 1953. In 2015, 12 percent of the members in the national parliament (voted in amidst the country's ongoing civil war amid very low turnout) were women. Hadiya Khalaf Abbas, who is currently the speaker of the parliament, is the first woman to have ever held the position.

In Egypt, women gained the right to vote in 1956, in Tunisia in 1959 and in Mauretania in 1961.

In Iran, women gained suffrage in 1963, after a referendum found a majority of the Iranian people in favor of women's right to vote. A six-point reform program called the White Revolution was passed, which included suffrage and allowing women to run for office.
Dress code
The dress code in Saudi Arabia is governed by Sharia law. Women must wear a loose black garment called an abaya and a headscarf when they leave the house.

In Iraq, women in urban areas wear modest western clothing, but the "Islamic State" (IS), and other Islamist fundamentalists before it, has tried to impose strict rules on what women are allowed to wear. When IS was controlling the city of Mosul, women there had to wear a Burqa, a garment covering the entire body and face with a mesh screen over the eyes.

These young women in Tehran aren't afraid to wear their headscarves in a relaxed fashion. That's not possible everywhere in Iran.

In Iran, women are officially supposed to wear either a chador (a black, shapeless garment covering the whole body), or a headscarf, long pants and a long-sleeved, lightweight coat called a manteau. In conservative, often rural areas, these rules are strictly observed. But on the streets of big cities like Tehran, women wear shorter manteaux and pull their headscarves back to show their hair.

In somewhat more westernized countries like Tunisia and Egypt, there is no official dress code for women, but dressing modestly, covering knees and shoulders, is expected.
Marriage and divorce
In Saudi Arabia, a man can have several wives, but a woman cannot have several husbands. Marriages are often arranged by family. In 2005, forced marriages were banned, but marriage contracts are still between the husband-to-be and the father of the bride, not the bride herself. A man can divorce a woman by saying "I divorce you" (Talaq) three times, or indeed by sending a written note. That process was recently outlawed in India. For a woman, it's a slower and much more difficult process in which the husband has to consent to the divorce. Also, women getting divorced automatically lose custody for daughters who are older than nine and sons who are older than seven to their soon-to-be-ex-husbands.

In Syria, a country with secular as well as religious courts, marriage contracts are also signed by the future husband and the father of the bride. A woman can apply for a divorce through the judicial system. In order to be granted one, she has to prove that her husband either abused her or neglected his duties as a husband.

Morocco recently updated their family law, built around the Moudawana, or family code. It now allows divorce due to "irreconcilable differences" for both men and women. But there are still traditional rules as well. The case of 16-year-old Amina Filali made headlines in 2012 when she killed herself after being forced to marry her rapist, who evaded prosecution this way. However, her case ultimately led to Morocco repealing the law allowing rapists to avoid prosecution by marrying their victims.

# data[].attributes.attachment_link.title
Women's rights in the Islamic world | DW | 27.09.2017

# data[].attributes.attachment_link.description
Saudi Arabia announced on Tuesday that it would grant women the right to obtain driver's licenses without permission from their legal guardians. The Islamic kingdom will become the last country in the world to allow women to drive. When the new rules come into force in 2018, women won't need a male guardian in the car with them either.

# data[].attributes.body
Den første kvindelige borgmester
Maria Langa blev Manjacazes (sydafrikansk by) første kvindelige borgmester i 2009.

# data[].attributes.body
Silvio Berlusconi var Italiens premierminister frem til 2011.  I februar 2011 gik kvinder på gaden i protest mod Berlusconi og for mere ligestilling.

# data[].attributes.body
Aya, Karoline, Jon, Mathilde, Zapp og Markus

# data[].attributes.body
Kvinder har fået flere rettigheder i det ultrakonservative kongerige - men der er stadig meget, de ikke må.
De har bla. fået stemmeret, de kan nu dyrke sport og kan nu køre i bil.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Saudi-Arabien er berømt og berygtet for sin strenge lovgivning for kvinders rettigheder.

Indtil Saudi-Arabiens konge i aftes udstedte et dekret, var det eksempelvis det eneste land i verden, som forbød kvinder at køre bil.

Saudi-Arabien er et muslimsk monarki, der er regeret efter sharia-lov, og kvinder er i mange sammenhæng afhængige af en tilladelse fra deres mand eller værge.

På offentlige steder skal kvinder stadig være fuldt tildækkede, og de må ikke være i selskab med mænd, som de ikke er i familie med.

Kvinder skal også skal have tilladelse til at studere, arbejde eller rejse fra deres mand eller mandlige værge, inden de bliver gift.

Gennem de seneste år har det ultrakonservative kongerige dog vedtaget flere tiltag for at sikre kvinderne bedre rettigheder - især efter ønske fra den tidligere konge Abdullah, som døde i 2015, og hans efterfølger kong Salman bin Abdulaziz Al Saud.

Her er et overblik over de mest markante:

September 2017 Kvinder må køre bil

Kong Salman bin Abdulaziz Al Saud udsteder et dekret, som betyder, at saudiske kvinder må køre bil, og at de ikke skal have tilladelse til at få kørekort fra deres værge.

Den nye lov betyder, at politiet skal trænes i at interagere med kvinder på en måde, som de ikke er vant til.

Maj 2016 Kvinder må studere og kan få lægehjælp - uden tilladelse fra mænd

Den saudiske konge udsteder et dekret, som betyder, at kvinder i landet kan studere og blive behandlet på hospitaler uden en tilladelse fra deres mand eller mandlige værge.

Marts 2016 Kvinder får kopi af ægtepagt En ny lov om indgåelse af ægteskab, der skal "beskytte kvinders rettigheder", bliver vedtaget. Den indebærer blandt andet, at saudiske kvinder i fremtiden vil modtage en kopi af ægtepagten. Tidligere har det kun været forbeholdt mænd i Saudi-Arabien.

December 2015 Kvinder må stemme og stille op til kommunalvalg Saudiske kvinder kan i forbindelse med kommunalvalget for første gange stemme til et politisk valg i landet. Som resultat bliver mindst ni kvinder valgt ind i lokalrådet, blandt andre Salma bint Hizab al-Oteibi, som blev valgt ind i bydelen Madrakah i Mekka. Lokalrådene har ikke nogen lovgivende magt i Saudi-Arabien.

I alt havde 978 kvinder registreret sig som kandidater, mens 5938 mænd var opstillet. Ifølge saudiarabiske myndigheder havde cirka 130.000 kvinder fået stemmeret forud for valget ved at registrere sig. Det samme gjorde sig gældende for omkring 1,35 millioner mænd.

https://twitter.com/MahaAkeel1/status/675628583059066880

August 2013 Kvinder må ikke misbruges

Styret i Saudi-Arabien vedtager en lov, som gør det kriminelt at udsætte kvinder, børn og arbejdere for vold og misbrug. Overgreb bliver straffet med et års fængsel og en bøde på op mod 50,000 riyals - svarende 83.800 kroner.

Loven har til formål at beskytte og tilbyde al form for 'social, psykisk og sundhedsmæssig' hjælp.

Maj 2013 Kvinder må dyrke sport

Det saudiarabiske uddannelsesministerium tillader piger på privatskoler at dyrke sport, når blot det sker i overensstemmelse med sharialov.

Pigerne skal være passende klædt og under opsyn af kvindelige lærere. Mænd må eksempelvis ikke se saudiarabiske kvinder i joggingbukser. Året før blev en kvinde anholdt for at snige sig ind på et fodboldstadion for at se en kamp.

Marts 2012 Kvinder må dyste til OL

Den saudiske kronprins, Nayef bin Abdul Aziz, giver landets kvinder lov til at deltage i OL i London, så længe deres sport "opfylder standarden for kvinders anstændighed og ikke er i modstrid med islamiske love".

Landet sendte to kvindelige deltagere i 800 meter-løb, Wojdan Shaherkani i judo og Sarah Attar, til den britiske hovedstad.

Januar 2012 Kvinder må sælge kosmetik, tøj og sko

Regeringen i Saudi-Arabien beslutter, at kvinder får lov til at sælge kosmetik, tøj og sko. Før skulle de saudiske kvinder købe lingeri fra mandlige butiksassistenter, og kvinderne var forment at arbejde som sælgere i butikker af frygt for, at de skulle komme i kontakt med fremmede mænd, der ville lede dem i uføre.

# data[].attributes.attachment_link.title
OVERBLIK Kvinder i Saudi-Arabien kan køre bil, dyrke sport og har stemmeret

# data[].attributes.attachment_link.description
Saudi-Arabien er berømt og berygtet for sin strenge lovgivning for kvinders rettigheder. Indtil Saudi-Arabiens konge i aftes udstedte et dekret, var det eksempelvis det eneste land i verden, som forbød kvinder at køre bil. Saudi-Arabien er et muslimsk monarki, der er regeret efter sharia-lov, og kvinder er i mange sammenhæng afhængige af en tilladelse fra deres mand eller værge.

# data[].attributes.body
Ligestilling i Bulgariens ledelse er på 25.83% 2019. Bulgariens højdepunkt for ligestilling, lå i 2002, 2003, 2004 og 2005 på 26.25%

# data[].attributes.body
Glimmer protesten er en demonstration i Mexico city som handler om at politiet voldtager damer. De bruger sloganet  De beskytter os ikke, de voldtager os"

# data[].attributes.body
Kvinderne i Japan betaler næsten intet i skat, fordi de tjener så lidt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Japans husmorfradrag holder kvinderne hjemme * POV

# data[].attributes.attachment_link.description
SEIKATSU - japansk hverdag: Ofte kan det kun betale sig for familiens økonomi, at moderen begynder at arbejde, hvis hun skaffer sig et velbetalt job. Ellers vil manden skulle betale så meget mere i skat, at jobbet ikke vil gøre nogen mærkbar forskel alligevel. Et system, som det er næsten umuligt at lave om, skriver...

# data[].attributes.body
Efter valget i Spanien den 28. april 2019 er næsten hvert andet parlamentsmedlem en kvinde

# data[].attributes.body
-Over hver fjerde gifte kvinde i kina, lever i et voldeligt forhold.
-kina er nr 100 på ligestilling-liste, hvilket er meget dårligt.
-mange sager om vold mod kvinder er svære at løfte i retten fordi de mangler beviser og vidner.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vold i hjemmet er så udbredt et problem i Kina, at flere end hver fjerde gifte kinesiske kvinde lever i et voldeligt ægteskab. Statistik fra det nationale kinesiske Kvindeforbund viser ifølge nyhedsbureauet Xinhua, at ud af 270 millioner familier har 30 procent gifte kvinder oplevet vold i hjemmet.

Kvindeforbundet vurderer samtidig, at mellem 40.000 og 50.000 sager ender i retten, men langt flere lever med volden.

Siden vedtagelsen af Kinas ægteskabslov i 2001 har vold i hjemmet været strafbart ved lov. Ægteskabsloven blev siden fulgt op med en specialiseret lovgivning om beskyttelse af kvinder og børns rettigheder. Men først i år har Kina vedtaget en lov, der specifikt har til hensigt, at "forebygge og stoppe vold i hjemme, beskytte familiemedlemmernes juridiske rettigheder og forsvare et ligestillet, harmonisk og civiliseret familieforhold".

Loven, der blev vedtaget på dette års Nationale Folkekongres i marts, er ikke i sig selv med til at forhindre undertrykkelse af kvinder, men det er et vigtigt skridt i den rigtige retning, mener Zhu Wencai, der har 20 års erfaring som skilsmisseadvokat i Beijing. Loven er især vigtig for at kunne lave en bedre bevisførelse, forklarer han. For hvordan beviser man, at de blå mærker på armene, sæbeøjet eller den blodige næse ikke bare er sket ved et uheld?

Ofte mangler der beviser og vidner, der vil stå frem. Den nye lov fastslår, at vold i hjemmet ikke bare er et familieanliggende. Det er også samfundets ansvar.

Politiet skal rykke ud med det samme for at standse vold. De skal finde beviser og hjælpe offeret med at få lægebehandling og identificere skader. Nu står det sort på vidt, at både politimænd og læger skal føre journal, som kan bruges i en retssag.

Svære sager

Sager om vold i hjemmet er svære at føre, siger Zhu Wencai. Ofte handler det både om, hvor barnet skal bo, og hvordan boet skal deles. Det er spørgsmål, som er omfattet af både økonomiske og følelsesmæssige interesser. Derfor er hans bedste råd:

"Gør alt, hvad du kan for at undgå skilsmisse."

"Det er ulykkeligt, når et ægteskab går i stykker. De fleste sager om vold i hjemmet skyldes manglende rummelighed fra begge parters side. Meget kan reddes ved at acceptere hinandens fejl og lytte til hinanden," siger han, men tilføjer: "Det betyder ikke, at kvinder skal finde sig i hvad som helst, eller at de skal blive i et voldeligt forhold. Der er grænser for, hvad man kan løse ved dialog."

Zhu Wencai erkender, at kvinderne står med et vanskeligt valg. Hvis de går fra manden kan de risikere at stå i en væsentligt dårligere økonomisk situation:

"De er nødt til at afgøre med sig selv, om den økonomiske tryghed, som manden kan give, er vigtigere end et liv uden vold."

Skilsmisseadvokaten oplever således ofte, at kvinderne ikke har besluttet sig for, om de er villige til at gå fra manden.

"Jeg havde en klient, der kom flere gange og sad her og græd sammen med sine forældre. Hun kunne ikke finde ud af at tage beslutningen om skilsmisse. Til sidst sagde jeg til hende, at hun var virkelig uærbødig over for sine forældre," fortæller han.
Læs også: 'Jeg nåede ikke at fatte, hvad der skete, før han slog ...'
Zhu Wencai forklarede hende, at det var respektløst at gøre hendes forældre så bekymrede. Lave stor alarm for ingenting. Enten måtte hun have modet til at forlade sin mand og acceptere de konsekvenser, det ville få, eller også måtte hun bide det i sig og arbejde på at forbedre forholdet. "Så enkelt er det," siger Zhu Wencai.

Kender ikke deres ret

Professor Feng Yuan, der er stifter af Center for Kvindestudier ved Shantou Universitet, er uenig i denne opfattelse af et voldeligt parforhold.

"Det er udtryk for en konservativ holdning til forholdet mellem kønnene og vidner om en manglende indsigt i, hvad vold i hjemmet betyder for kvinderne," siger hun.

I en årrække har Feng Yuan arbejdet med bekæmpelse af vold mod kvinder, og hun oplever, at kvinderne ofte er usikre efter at have levet i et ulige og usundt forhold. De kender ikke deres rettigheder og er bange for, hvilke konsekvenser en skilsmisse vil få.

"Hvis den nye lov skal have nogen effekt, skal læger, politimænd, advokater og dommere efteruddannes, så de kan sætte sig bedre ind i kvindernes situation," siger Feng Yuan.

Det kan være med at med til at undgå at kvinderne bliver mødt med fordomme og formanende råd om at holde sammen på familien, mener den kvindelige forsker.

Den store medieopmærksomhed, der har været i forbindelse med udarbejdelsen og vedtagelsen af "Folkerepublikken Kinas Lov mod Vold i Hjemmet" er et skridt på vejen til at skabe større bevidsthed om kvinders rettigheder. Det er vigtigt, siger Feng Yuan:

"Kvinder er nødt til at kende deres rettigheder og vide, hvordan samfundet kan hjælpe dem for at kunne beskytte sig selv," siger hun.

Den nye lov foreskriver, at der skal mere oplysningsarbejde til for at bekæmpe vold i hjemmet. Fagforeninger, kvindeforbund, medier og uddannelsesinstitutioner skal i henhold til loven "oplyse om familiære dyder, udbrede viden om antivold i hjemmet og styrke befolkningens bevidsthed imod vold i hjemmet".

# data[].attributes.attachment_link.description
Over hver fjerde gifte kvinde i Kina lever i et voldeligt forhold. Mange sager om vold mod kvinder er svære at løfte i retten, fordi der mangler beviser og vidner. Ny lov skal øge fokus på problemet og gøre det lettere at blive skilt.

# data[].attributes.body
vidste du at kvinder i alle verdens dele har været unde diskriminesion  og der er en forening/profil dre kæmper for kvinders rettighedder

# data[].attributes.body
vidste du at kvinder aldrig var høvdinger da der var indianere

# data[].attributes.body
mette april

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.title
Kvinder med power | Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.description
Rafea er en kvinde fra en fattig by i Jordan, som bliver tilbudt at rejse til Indien og lære at installere solpaneler på Barefoot College. For Rafea...

# data[].attributes.body
Gender equality explanes by children