# data[].attributes.headline
Перевір знання тексту

# data[].attributes.subject
Перевір знання тексту

# data[].attributes.attachment_link.title
"Старий і море" Робота з текстом.

# data[].attributes.attachment_link.description
Прочитайте цитати, що стосуються окремих персонажів твору;  замініть  пропущені слова  відповідними до змісту тексту власними та загальними  іменниками.

# data[].attributes.headline
Непереможений

# data[].attributes.subject
Непереможений

# data[].attributes.attachment_link.title
Непереможений (Ернест Гемінґвея «Старий і море»)

# data[].attributes.attachment_link.description
Вікторина за повістю Ернеста Гемінґвея «Старий і море»

# data[].attributes.headline
Експрес урок

# data[].attributes.subject
Експрес урок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок 16. Е. Хемінгуей. Старий і море (автор – учитель К.С. Ніколенко)

# data[].attributes.headline
Тест - перевірка

# data[].attributes.subject
Тест - перевірка

# data[].attributes.headline
Художній фільм

# data[].attributes.subject
Художній фільм

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
сергей буслаев

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Черкаська обласна бібліотека для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Е. Хемінгуей «Старий і море» (буктрейлер)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Аудіокниги Українською

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Повість-притча американського письменника Ернеста Гемінґвея (Хемінгуея) "Старий і море" - класика світової літератури. Сюжет твору, здавалося б, простий: бідний кубинський рибалка Сантьяго упіймав найбільшу рибину в своєму житті. Кілька діб його, виснаженого спрагою та голодом, величезна рибина волокла за собою, пронизуючи хвилі, віддаляючись від берега... Весь цей час рибалка міцно тримав волосінь, не зважаючи на біль та втому. Кожен з них боровся за своє життя...

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном слушать

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ернест хемінгуей книги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ернест хемінгуей старий і море ур-1. театр перед мікрофоном скачати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ернест хемінгуей старий і море ур-1. театр перед мікрофоном слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ернест хемінгуей старий і море ур-1. театр перед мікрофоном онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном аудіокнига старий і море ур-1. театр перед мікрофоном читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном слухати старий і море ур-1. театр перед мікрофоном слушать

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
старий і море ур-1. театр перед мікрофоном українською мовою ернест хемінгуей книги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ернест хемінгуей старий і море ур-1. театр перед мікрофоном скачати ернест хемінгуей старий і море ур-1. театр перед мікрофоном слухати

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ернест Хемінгуей

# data[].attributes.attachment_link.title
Ернест Хемінгуей - Старий і море

# data[].attributes.attachment_link.description
Повість-притча американського письменника Ернеста Гемінґвея (Хемінгуея) "Старий і море" - класика світової літератури. Сюжет твору, здавалося б, простий: бідний кубинський рибалка Сантьяго упіймав найбільшу рибину в своєму житті. Кілька діб його, виснаженого спрагою та голодом, величезна рибина волокла за собою, пронизуючи хвилі, віддаляючись від берега...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників!

Ернест Хемінгуей

Старий і море

То був старий рибалка, що промишляв на Гольфстримі сам-один у своєму човні. Ось уже вісімдесят чотири дні він виходив у море й не піймав жодної рибини. Перші сорок днів з ним був хлопець. Та по тих сорока нещасливих днях хлопцеві батьки сказали, що старий тепер рішуче й безповоротно salao , цебто геть безталанний, і звеліли синові перейти до іншого рибалки, з яким він першого ж тижня піймав три добренні рибини. Хлопцеві було прикро бачити, як старий день у день вертається ні з чим, і він щоразу йшов допомогти йому - піднести змотану снасть, гарпун, ості або щоглу з вітрилом. Вітрило було полатане мішковиною і, обгорнуте навколо щогли, скидалося на прапор безнастанної поразки.

Старий був кощавий, виснажений, потилицю його поорали глибокі зморшки, на обличчі темніли коричневі плями нешкідливого нашкірного раку, що з'являються від сонячного проміння, відбитого тропічним морем. Ті плями збігали вниз по щоках до самої шиї. Долоні старого були посічені глибокими поперечними рубцями від плетеної жилки, якою він тягнув з води велику рибу. Та жоден з тих рубців не був свіжий - усі старі, як борозни на пересохлій землі.

Геть усе в ньому було старе, крім очей, а вони мали колір моря і блищали весело й непереможно.

- Діду Сантьяго,- сказав йому хлопець, коли вони піднімалися від берега, де залишили човен,- я міг би знову ходити в море з тобою. Тепер ми призбирали трохи грошей.

Старий навчив хлопця рибалити, і той любив його.

- Ні,- відказав старий.- Ти тепер на щасливому човні. Залишайся там.

- Але ж пригадай, як ти колись вісімдесят сім днів підряд вертався ні з чим, а потім ми три тижні ловили щодня по величезній рибині.

- Пригадую,- сказав старий.- Я знаю: ти пішов від мене не тому, що зневірився.

- Мені звелів тато. А я ж іще неповнолітній і мушу слухатись його.

- Знаю,- сказав старий.- Так і має бути.

- Він зневірився.

- Еге,- сказав старий.- А от ми - ні. Правда ж?

- Правда,- відповів хлопець.- А що, як я почастую тебе пивом на "Терасі", а тоді вже віднесем додому снасть?

- Чому ж ні? - сказав старий.- Як ведеться між рибалками.

Вони сіли на "Терасі", й багато хто з рибалок почав кепкувати із старого, та він на те не ображався. Інші, старші віком, дивилися на нього, і їх брав сум. Одначе вони не виказували цього й чемно гомоніли про течію, про глибини, на яких рибалили того дня, про сталу погоду й про те, що бачили в морі. Були там і ті, кому добре повелося,- вони вже порозчиняли своїх марлінів, поклали їх упоперек на дві дошки, а тоді узявшись по двоє за кінці дощок і хитаючись від ваги, попереносили до сховища, де риба мала лежати, доки її відвезуть машиною-льодовнею на базар у Гавану. Рибалки, яким попались акули, відтягли їх на рибозавод по той бік бухти - там їх піднімали на талях, видаляли печінку, відтинали плавці, білували, а тоді нарізували м'ясо стьожками на засіл.

Коли повівав східний вітер, з того боку бухти несло важкий сморід рибозаводу; та сьогодні той дух ледь учувався, бо вітер задув з півночі, а потім зовсім ущух, і на "Терасі" було затишно й сонячно.

- Діду Сантьяго,- сказав хлопець.

- Га? - озвався старий. Він тримав у руці склянку й думав про давно минулі дні.

- Може б, я наловив тобі сардин на завтра?

- Ні. Краще піди пограй у бейсбол. Гребти я ще маю силу, а сітку закине Рохельйо.

- А то б я залюбки. Коли вже мені не можна рибалити з тобою, то хоч якось би прислужитися.

- Ти ж ось почастував мене пивом,- сказав старий.- Зовсім уже дорослий став.

- А скільки мені було, коли ти вперше узяв мене в море?

-П'ять років, і тебе трохи не вбило, коли я втягнув до човна ще не охлялу рибину і вона замалим не рознесла все на друзки. Ти це пам'ятаєш?

- Я пам'ятаю, як вона била хвостом і поламала лавку, а ти гамселив її кийком. Пам'ятаю ще, як ти відштовхнув мене на ніс, де лежала мокра й холодна снасть, і як стрясався човен, а ти все гупав кийком, наче дерево рубав, а мені так солодкувато тхнуло кров'ю.

- Ти справді пам'ятаєш, чи то я тобі потім розповідав?

- Я пам'ятаю все від самого першого дня, коли пішов з тобою в море.

Старий подивився на нього почервонілими від сонця довірливими й сповненими любові очима.

- Коли б ти був моїм сином, я б зважився знову взяти тебе з собою,- сказав він.- Але ти маєш батька й матір і потрапив на щасливий човен.

- То, може, я все-таки наловлю тобі сардин? А ще я знаю, де можна дістати чотири живці.

- У мене лишилися від сьогодні. Я присолив їх і сховав у скриньку.

- Я принесу тобі чотири свіжих.

- Одного,- сказав старий. Він ніколи не втрачав надії і впевненості. Але тепер вони оживали в ньому, неначе обвіяні свіжим морським вітром.

- Два,- мовив хлопець.

- Нехай буде два,- погодився старий.- А ти їх не вкрав?

- Міг би й украсти, - відповів хлопець.- Але цих я купив.

- Дякую,- сказав старий. Він був надто простодушний і не замислювавсь над тим, відколи зробився такий покірливий, хоч і знав про це. Одначе знав він і те, що нічого ганебного тут немає і що, упокорившись, він не втратив справжньої гідності.

- За такої течії завтра має бути добра ловля, - сказав він.

- Де ти збираєшся ловити?

- Далеко в морі, а як вітер переміниться - поверну назад. Хочу вийти з бухти, поки не розвидніє.

- Спробую умовити й свого порибалити ген у морі,- сказав хлопець.- Тоді ми змогли б допомогти тобі, коли б ти підчепив на гачок щось путяще.

- Він не любить заходити надто далеко.

- Еге ж,- підтвердив хлопець.- Та я вже визирю щось таке, чого він не може добачити,- птаха над водою абощо,- й переконаю його вийти на простір.

- Він що - так погано бачить?

- Майже зовсім сліпий.

- Дивно,- сказав старий.- Він же ніколи не ловив черепах. Ті лови занапащають очі.

- Але ж ти сам багато років полював черепах на Москітному березі, а очі в тебе добрі.

- Я незвичайний старий.

- А в тебе стане сили впоратися із справді великою рибиною?

- Гадаю, що стане. До того ж я знаю чимало всяких способів.

- Ну, занесімо вже додому снасть,- сказав хлопець.- А тоді я візьму сітку й піду по сардини.

Вони повитягали з човна рибальське знаряддя. Старий завдав на плече щоглу, а хлопець поніс дерев'яну скриньку з тугими мотками міцної темної жилки, ості й гарпун на держалні. Скринька з наживою лишилася в човні, під кормовою лавкою, разом із кийком, яким старий глушив велику рибу, витягаючи з води. Красти в старого ніхто б не став, та ліпше було занести вітрило й важку снасть додому, щоб їм не пошкодила роса; і хоч старий сам знав, що жоден з місцевого люду не зазіхне на його добро, проте вважав зайвою спокусою залишати в човні ості й гарпун.

Вони піднялися дорогою до хатини старого і зайшли у відчинені двері. Старий прихилив щоглу до стіни, а хлопець поставив поруч скриньку та решту знаряддя. Щогла була завдовжки майже така, як уся хатина, зліплена з цупких брунькових щитків королівської пальми, відомих під назвою гуано. Там стояли ліжко, стіл та стілець, а просто на долівці було вогнище, де старий розпалював деревне вугілля й варив собі їсти. На темних стінах із розрівняних і щільно припасованих один до одного шорстких волокнистих щитків висіло кольорове зображення Святого серця Господнього і ще одне - Мідної Богоматері. То були пам'ятки по дружині. Колись на стіні висіла і її підфарбована фотографія, але старий зняв те фото, бо, дивлячись на нього, надто гостро відчував свою самотність, і тепер воно лежало на полиці в кутку під його чистою сорочкою.

- Що ти маєш на вечерю? - запитав хлопець.

- Казанок жовтого рису з рибою. Повечеряєш зі мною?

- Ні, я попоїм удома. Хочеш, розпалю вогонь?

- Ні. Я потім сам розпалю. А може, з'їм і холодне.

- Можна взяти сітку?

- Авжеж.

Сітки в старого не було, і хлопець добре пам'ятав, коли вони продали її. Та обидва день у день отак прикидались один перед одним. Не було й ніякого казанка з рисом та рибою, і хлопець теж це знав.

- Вісімдесят п'ять - щасливе число.- мовив старий.- Що ти скажеш, як я завтра притягну рибисько на тисячу фунтів чистої ваги?

- Ну, я беру сітку й іду по сардини. А ти посидиш тут на порозі проти сонечка?

- Еге ж. Я маю вчорашню газету, то почитаю про бейсбол.

Хлопець не був певен, чи вчорашня газета - не така сама вигадка. Та старий і справді витяг з-під ліжка газету.

- Мені дав її Періко у винарні,- пояснив він.

- Я наловлю сардин і повернуся. Покладу твої і свої разом на лід, а вранці поділимо. А коли прийду, розкажеш мені про бейсбол.

- Не може бути, щоб "Янкі" програли.

- Боюся, щоб їх не побили клівлендські "Індіанці".

- За "Янкі" не турбуйся, сину. Згадай-но про великого Ді Маджо.

- Я боюся й "Індіанців", і детройтських "Тигрів".

- Гляди, щоб так ти не забоявся й "Червоношкірих" із Цинциннаті або чикагських "Білих панчіх".

- Ти все там добре прочитай, а тоді розкажеш мені.

- Як ти гадаєш - чи не купити нам лотерейний квиток з номером на вісімдесят п'ять? Адже завтра вісімдесят п'ятий день.

- Можна,- сказав хлопець.- А чом би не на вісімдесят сім? Пригадуєш, як тобі тоді пощастило?

- Двічі такого не випаде. А ти певен, що знайдеш квиток на вісімдесят п'ять?

- Можу замовити.

- Одинарний. За два з половиною долари. От тільки де б нам їх позичити?

- Пусте. Я завжди можу позичити два з половиною долари.

- Та й я, мабуть, зміг би. Але намагаюся не позичати. Спершу позичаєш, а потім жебраєш.

- Ти тільки не застудися, діду,- сказав хлопець.- Не забувай, що вже вересень.

- Місяць великої риби,- мовив старий.- Це тобі не травень, коли хто хочеш рибалка.

- Ну, я йду по сардини,- сказав хлопець.

Коли він повернувся, сонце вже зайшло, а старий спав на своєму стільці. Хлопець зняв з ліжка стару солдатську ковдру й накинув йому на плечі поверх спинки стільця.

То були дивовижні плечі - і досі ще могутні, хоч які й старі,- і шия теж іще міцна, і тепер, коли старий спав, схиливши, голову на груди, зморшки на потилиці вирізнялися не так чітко. Сорочка на ньому була така сама латана-перелатана, як і вітрило, й латки, нерівно повицвітавши на сонці, рябіли різними кольорами. А от обличчя було таки дуже старе і з заплющеними очима видавалося зовсім безживним. Газета лежала в нього на колінах, і рука, впавши на неї, не давала вечірньому вітрові здути її геть.

# data[].attributes.attachment_link.title
Старий і море - Ернест Хемінгуей (Гемінґвей), повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників! Ернест Хемінгуей Старий і море То був старий рибалка, що промишляв на Гольфстримі сам-один у своєму човні. Ось уже вісімдесят чотири дні він виходив у море й не піймав жодної рибини. Перші сорок днів з ним був хлопець.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Эрнест Хемингуэй для нескольких поколений читателей был символом "мужской" прозы, скупой, но потрясающей. Во времена, когда далеко не все значимые американские книги можно было достать в Советском Союзе, интеллигенция обожала персонажей его произведений, перенося на автора главные черты героев: мужественность, стоицизм, силу характера. Его книги передавались из рук в руки, а особым шиком считались свитера с высоким горлом, как на знаменитом портрете лауреата Нобелевской премии.

Но Хемингуэй не только писал о войне, жизни и любви. Он умел и веселиться, и удивлять, и безумствовать. Мы выбрали из книги "Обратная сторона праздника" семь эксцентричных историй и интересных фактов о любимом авторе.

Стрелок

Многие знают, что Эрнест покончил с собой, застрелившись из ружья, как и его отец. Вся семья Хемингуэя обожала стрелять. Мать писателя Грейс сделала запись о его успехах в детском альбоме, когда ему не было и трех лет: "Эрнест хорошо стреляет из ружья, сам заряжает его и заводит затвор". В десять лет ребенок уже сбивал птиц на лету. А теперь дополните картину деталью: до шести лет Хемингуэя не стригли, поэтому у него были длинные волосы, а еще его часто наряжали в девичьи платья.

Герой

На Первую мировую войну Эрнест Хемингуэй попал в составе Красного креста: в армию его не взяли из-за проблем со зрением. Восьмого июля 1918 года в Пьяве он был ранен. Огромная траншейная мина взорвалась в нескольких футах от Эрнеста, пока он раздавал шоколад солдатам. Когда Хемингуэй пришел в себя, то увидел тяжело раненого итальянца. Он взвалил его себе на спину и потащил к укрытию. По пути пулеметная очередь разорвала ему правое колено и стопу. Он говорил, что не помнил ни как добрался до своих, ни что нес на себе человека, пока на следующий день ему не рассказал об этом итальянский офицер и не сообщил, что за этот поступок Хемингуэю решили вручить медаль.

Благодарность - кулаком в челюсть

Вскоре после первой женитьбы Хемингуэй и молодая супруга Хэдли отправились в Европу. Прибыли они в Париж за несколько дней до Рождества 1921 года. Чета подумала, что сотрудник Международной торговой палаты Галантье, американец из Чикаго, к которому у Хемингуэя было рекомендательное письмо, может дать полезный совет насчет лучших в городе ресторанов и дешевого съемного жилья.

Галантье помог им найти первую квартиру, но во время встречи возник неловкий момент. Эрнест пригласил его побоксировать в свой гостиничный номер. После одного раунда соперник остановился и снял перчатки, но Хемингуэй, продолжая энергично биться с тенью, неожиданно ударил оппонента в лицо и разбил очки. Ну, бывает!

-10% Эрнест Хемингуэй. Обратная сторона праздника. Первая полная биография Мэри Дирборн Твердый переплет 852 ₽ 947 ₽ В корзину

Любовница дала Хемингуэю литературное прозвище

Поклонники творчества Хемингуэя часто называют писателя "папа", как бы признавая его патриархом современной литературы. Но мало кто знает, откуда пошло это прозвище. Дело в том, что одно время Эрнест пытался жить с двумя женщинами одновременно: своей женой Хэдли и ее подругой Паулиной (о странном поведении писателя в этой ситуации мы писали здесь).

Богемный приятель четы Джеральд Мерфи, гостивший иногда у Хемингуэев, называл молодых женщин "дочками" - и чаще обращался так к миниатюрной Паулине, нежели к плотной Хэдли. Эрнест тоже усвоил это словечко, и Паулина присоединилась к игре в "папу" - так она стала называть сначала Джеральда, а потом Эрнеста. Так и прилипла эта кличка. На тот момент "папе" не было и тридцати лет.

Бой Хемингуэя с Морли Каллаганом и ошибка Фицджеральда

В июне 1929 года три писателя встретились на боксерском ринге. Эрнест Хемингуэй дрался с канадским романистом Морли Каллаганом, а судил их Фрэнсис Скотт Фицджеральд, друг и отчасти редактор американского коллеги. Каждый раунд длился три минуты, уже во втором Морли начал уставать, а оба боксера были в крови. Каллаган нанес Хемингуэю удар в челюсть, и тот, пошатнувшись, упал на спину. Тут боксеры услышали восклицание Фицджеральда: "Боже мой, это я допустил, чтобы раунд продлился четыре минуты!" Он казался убитым. "Ладно, Скотт, - произнес Эрнест („свирепо", по заверению Каллагана). - Если ты хотел посмотреть, как из меня выбивают дерьмо, так и скажи. Но не говори, что ошибся".

Фицджеральд все время извинялся за эту нелепую случайность. Но сам Хемингуэй ни разу перед ним не извинился.

Львы и Хемингуэй

Хэмингуэй в 1949 году, на пике известности, решил уйти работать в цирк дрессировщиком. Писатель чувствовал свое родство с медведями и даже уверял, что один из этих хищников однажды облизал ему руку и поцеловал в лицо. Еще он утверждал, что "усмирял" львов, постукивая им по носу свернутой газетой, если они плохо себя вели. По некоторым свидетельствам, он втирал в кожу сало львов, застреленных им в Африке, чтобы вызывать доверие больших кошек.

Сохранилась даже афиша циркового представления, где анонсировалось выступление Хемингуэя. Набилась куча народа, чтобы посмотреть, как львы сожрут знаменитого писателя. Но в итоге укротитель Гонсало убедил Эрнеста не отходить от него ни на шаг, и на арену они вышли вместе. Лев поднял лапу и ударил по стулу Гонсало, выбив его из руки. Дрессировщик тут же велел Хемингуэю выйти из клетки. Тот подчинился.

Эксцентричность - или непристойность

Летом 1955 года к Эрнесту приехал сценарист фильма "Старик и море" Питер Виртель. Хемингуэй отбуксировал его на открытой лодке в море, где тот провел долгий час, чтобы ощутить себя в шкуре старого рыбака. Писатель заставлял его вставать в пять утра вместе с рыболовами и спать в лачуге. Позже приехала Слим Хейворд, знакомая Хемингуэя, и стала мягко флиртовать с Питером.

Однажды вечером они собрались выпить. Эрнест, босой, надел свои обычные огромные шорты и закрепил их нацистским поясом "С нами Бог", который привез с войны в качестве трофея (этот пояс он носил почти постоянно). Когда Хейворд оторвалась от газеты, Нобелевский лауреат расстегнул ремень, втянул живот, - и шорты упали к лодыжкам. Слим и Питер были в ужасе.

# data[].attributes.attachment_link.title
7 безумных фактов о Хемингуэе

# data[].attributes.attachment_link.description
Эрнест Хемингуэй для нескольких поколений читателей был символом "мужской" прозы, скупой, но потрясающей. Во времена, когда далеко не все значимые американские книги можно было достать в Советском Союзе, интеллигенция обожала персонажей его произведений, перенося на автора главные черты героев: мужественность, стоицизм, силу характера.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ерне́ст Мі́ллер Хемінгуе́й, також Ге́мінґвей, англ. Ernest Miller Hemingway , [ˈɜrnɪst ˈmɪɫəʳ ˈhɛmɪŋweɪ] (амер) або [ˈɜːnɪst ˈmɪlə ˈhɛmɪŋwɛɪ] (брит); (21 липня 1899 - 2 липня 1961) - американський письменник та журналіст, лауреат Нобелівської премії з літератури 1954 року, лауреат Пулітцерівської премії 1953 року. Здобув широку популярність завдяки своїм романам та оповіданням, а також завдяки активному та наповненому пригодами життю. Його лаконічний і насичений стиль оповіді відіграв значну роль у літературі XX століття. У 1993 році на його честь названо малу планету 3656 Хемінгуей. За своє життя написав та опублікував 7 романів, 6 збірників оповідань та 2 документальні роботи. Додаткові роботи, які включають в себе 3 новели, 4 збірки оповідань, 3 документальні праці, опубліковано посмертно. Багато з його праць вважаються класикою американської літератури.

Ернест Хемінгуей народився 21 липня 1899 в Оук-Парку, що у передмісті Чикаго, штат Іллінойс, США. Майбутній письменник ріс у культурній, забезпеченій родині, і батьки, кожен по-своєму, намагалися спрямувати його інтереси. Його батько, Кларенс Едмот Хемінгуей, працював лікарем, а його мати, Грейс Голл - музикантом. Ернест був другою дитиною в сім'ї (першою була донька Марселіна, яка народилася 1898 року). Його назвали на честь діда Ернеста, маминого батька. Проте, власне ім'я Гемінґвею не подобалося, і він пов'язував його з наївним, навіть дурнуватим, героєм комедійної п'єси Оскара Вайльда "Як важливо бути серйозним".

Мати Гемінґвея часто давала концерти у містечку Оук-Парк та навколишніх селах. Майбутнє сина вона теж пов'язувала з музикою і тому змушувала його співати у церковному хорі та грати на віолончелі. Малий Ернест зовсім не хотів музикувати чи співати, але його супротив було придушено, і він щодня мусив відвідувати уроки музики. Вже дорослим Хемінгуей часто стверджував, що ненавидить свою матір, хоча біограф Майкл Рейнольдс відзначав, що Хемінгуей з матір'ю були дуже схожими характером. Пізніше Хемінгуей відзначав, що уроки музики були корисними для його творчості.

Сім'я Гемінґвеїв, крім зимового будинку в Оук-Парку, мала ще й котедж "Віндемер" на озері Валлун. Кожного літа Ернест з батьками, братами й сестрами вирушав у ці тихі місця. Для хлопчика поїздки у "Віндемер" означали повну свободу. Його ніхто не змушував грати на віолончелі, і він міг робити улюблені речі - сидіти на березі з вудкою, блукати лісом, гратися з дітьми з індіанського селища. У 1911 році, коли Ернесту виповнилося 12 років, дідусь Хемінгуей подарував йому однозарядну рушницю 20-го калібру. Цей подарунок зміцнив дружбу діда і онука. Хлопчик обожнював слухати розповіді дідуся і на все життя зберіг про нього добрі спогади, часто переносячи їх у свої твори в майбутньому.

Перша світова війна

Коли Гемінґвею виповнилось 19 років, США вступила у Першу світову війну, і він вирішив піти добровольцем до війська. Проте йому довгий час відмовляли через поганий зір. Проте він все-таки зумів потрапити на Італійський фронт Першої світової війни, записавшись шофером-добровольцем Червоного Хреста. У перший же день його перебування в Мілані Ернеста Гемінґвея та інших новобранців прямо з поїзда послали розчищати територію підірваного заводу боєприпасів. Через кілька років він опише свої враження від першого зіткнення з війною у своїй книзі "Прощавай, зброє!". На наступний день молодого Гемінґвея відправили як водія санітарної машини на фронт у загін, що дислокувався в містечку Скіо. Однак майже весь час тут проходив у розвагах: відвідування салунів, грі в карти та бейсбол.

Гемінґвеєві набридло таке життя, і він домігся переведення на річку П'яве, де став займатися обслуговуванням армійських крамниць. А незабаром він опинився на передовій, зголосившись підвозити продукти солдатам просто в окопи.

У ніч на 9 липня 1918 року Хемінгуей, рятуючи пораненого італійського снайпера, потрапив під вогонь австрійських кулеметів і мінометів, був важко поранений під Фоссальта-ді-П'яве. Незважаючи на свої ушкодження, він залишився допомагати пораненим солдатам. Ось що 18-річний Хемінгуей сказав про цей інцидент:

"

"Коли ти йдеш на війну хлопчаком, маєш величезну ілюзію безсмертя. Вбивають інших; не тебе... Але потім, коли тебе серйозно ранять уперше, ти втрачаєш цю ілюзію і знаєш, що це може статися і з тобою."

"

У шпиталі з нього витягли 28 осколків, при цьому на тілі Ернеста було більше двохсот ран. Незабаром його перевезли до Мілана, де прострілений колінний суглоб лікарі замінили алюмінієвим протезом. У військовому шпиталі Ернест закохався у медсестру Агнес фон Куровські, що не відповіла йому взаємністю. Біограф Джефрі Мейерс у своїй книжці " Хемінгуей: Біографія" ( англ. Hemingway: A Biography) стверджує, що ця відмова сильно вплинула на нього, і в подальших стосунках він кидав жінок, перш ніж вони кидали його. Цих найяскравіших спогадів юності Хемінгуей ніколи не забував.

21 січня 1919 року Хемінгуей повернувся у США. Про нього писали всі центральні газети як про першого американця, пораненого на італійському фронті. Король Італії нагородив Гемінґвея срібною медаллю "За військову доблесть" і "Військовим хрестом".

Літературна діяльність

Літературне покликання Гемінґвея виявилося ще в шкільні роки. Після випуску із середнього навчального закладу він вирішив не вступати до університету, а переїхав до Канзасу, де влаштувався працювати у місцевій газеті "Star".

Після війни Ернест почав працювати журналістом у Чикаго й повернувся до своїх літературних експериментів. Тоді ж він перший раз (із чотирьох) одружився.

У Парижі, куди його відрядила газета Toronto Star, Хемінгуей познайомився з такими літературними корифеями, як Ф. С. Фітцджеральд, Гертруда Стайн і Езра Паунд, що оцінили праці юнака. У Парижі в 20-ті роки Ернест Хемінгуей бачився з Джойсом. Хемінгуей описав ці події в своїх мемуарах Свято, що завжди з тобою ( англ. A Moveable Feast ). Вже у 1925 році опублікували книгу Гемінґвея - "У наші часи" ( "англ. In Our Times "). Перший по-справжньому письменницький успіх прийшов до Гемінґвея у 1926 році після виходу в світ "І сонце сходить" або "Фієста" ( "англ. The Sun Also Rises "), песимістичного, але водночас блискучого роману про "втрачене покоління" французьких та іспанських репатріантів 1920-х років. Післявоєнні роки Хемінгуей повністю присвятив літературі.

Основним його місцем проживання був Париж, одначе він дуже багато подорожував, бо захоплювався гірськими лижами, полюванням і рибальством. 1927 року вийшов збірник оповідань "Чоловіки без жінок" ( "англ. Men Without Women "), а 1933 року - " Переможцю не дістається нічого" ( "англ. Winner Takes Nothing "), які остаточно затвердили Гемінґвея в очах читачів як виняткового автора коротких оповідань. До найвідоміших з них належать "Вбивці", "Коротке щасливе життя Френсіса Макомбера" і "Сніги Кіліманджаро". Йому ж приписують і авторство чи ненайкоротшого оповідання ( "For sale: baby shoes, never worn"), що започаткувало собою такий різновид короткого прозового твору, як шестислівне оповідання ( англ. six-word story ). І все ж більшість читачів запам'ятала Гемінґвея за його роман "Прощавай, зброє!" ( "англ. A Farewell To Arms "), 1929 - оповідь про історію нещасливого кохання, що розвивалося на тлі баталій Першої світової війни.

Любов Гемінґвея до Іспанії та кориди відбилася у романі "Смерть після полудня" ( "англ. Death In The Afternoon "), 1932, а враження письменника від Танганьїки зафіксовано в оповіданні "Зелені пагорби Африки" ( "англ. The Green Hills Of Africa "), 1935. Роки Великої депресії описано в романі "Маєш і не маєш" ( "англ. To Have And Have Not ", 1937). Хемінгуей дуже переймався Громадянською війною в Іспанії середини 1930-х років. Він навіть організував збір пожертв на користь республіканців, що воювали проти генерала Франко. Враження від війни знайшли відбиток в іншому відомому романі - "По кому подзвін" ( "англ. For Whom The Bell Tolls "), 1940. Цей роман багато критиків уважають за найкращу роботу письменника. Річ у тім, що військова тема була однією з найулюбленіших у творчості Гемінґвея. З початком Другої світової війни він відновив свою журналістську діяльність, переїхавши до Лондона. Хемінгуей завжди опинявся в найгарячіших точках та був свідком подій, які згодом стали хрестоматійним матеріалом. Тому його записи мають не лише літературну, але й історичну цінність.

Після війни письменник переїхав на Кубу, де відновив літературну діяльність. Він продовжував подорожувати і 1953 року десь в Африці потрапив у серйозну авіакатастрофу. Того ж року Ернест Хемінгуей отримав Пулітцерівську премію за повість "Старий і море" ("The Old Man and The Sea", 1952). Цей твір вплинув також на присудження Гемінґвею Нобелівської премії з літератури за 1954 рік.

1959-го року Фідель Кастро прийшов до влади на Кубі. 1960-го року письменник повернувся до США, Айдахо. Останні роки життя Хемінгуей страждав на тяжку депресію і розлади психіки на тлі цирозу печінки. У 1960 році він лікувався в клініці Майо в Рочестері (штат Міннесота) з діагнозом депресії і серйозного розумового розладу. Після повернення з лікарні Хемінгуей вкоротив собі віку, вистріливши собі в лоба з мисливської рушниці, яку подарував йому його дідусь. Це відбулося 2 липня 1961 в його власному будинку в Кетчемі, штат Айдахо, США.

Перша дружина - Елізабет Гедлі Річардсон (1891-1979).
Син - Джон Гедлі Никанор Хемінгуей ("Бамбі") (1923-2000).

Друга дружина - Паулина Пфайфер (1895-1951).

Третя дружина - Марта Геллгорн (1908-1998).

Четверта дружина - Мері Велш (1908-1986).

Сніги Кіліманджаро та інші новели. Переклав з англійської Володимир Митрофанов. - Київ, Дніпро, 1968. Тираж 115 000.

Ернест Хемінгуей. Твори в 4 томах. Перекладачі: Володимир Митрофанов, Петро Соколовський, Мар Пінчевський, Сергій Сингаївський, Оксана Тараненко, Іван Лещенко, Леся Маланчук, Микола Сизоненко, Оксана Дяченко, Кіра Сухенко, Нінель Тарасенко, Юрій Покальчук, Людмила Гончар, Ольга Ночева, Соломія Павличко, Віктор Ружицький. - К.: Дніпро, 1979-1981.

Фієста. - Київ, Вища школа, 1985.

По кому подзвін. - Київ, Вища школа, 1985.

Хемінгуей Ернест. Марево. З передмовою Патріка Гемінґвея. // Всесвіт. Переклав Іван Яндола. - 2004. - № 1-2 і № 3-4.

На початку 2017 року після переговорів, що тривали понад рік, правовласники творів Ернеста Гемінґвея - Hemingway Foreign Rights Trust - погодилися надати право публікувати їх "Видавництву Старого Лева" і воно, вперше з часів Незалежності України, видасть їх у перекладах провідних сучасних українських перекладачів.

1. Lutz D. Schmadel, International Astronomical Union. Dictionary of Minor Planet Names. - 5-th Edition. - Berlin Heidelberg New-York : Springer-Verlag, 2003. - 992 с. - ISBN 3-540-00238-3.

2. Graham (March 8, 2013). Flash fiction - all you ever wanted to know, but were afraid to ask.... The Bridport Prize.

3. Номер 68 у Рейтингу 100 найкращих книг усіх часів журналу Ньюсвік (Newsweek's Top 100 Books - список 100 найкращих книг усіх часів журналу Ньюсвік (англ.))

4. Номер 59 у Рейтингу 100 найкращих книг усіх часів журналу Ньюсвік (Newsweek's Top 100 Books - список 100 найкращих книг усіх часів журналу Ньюсвік (англ.))

5. Назва роману надихнута уривком з нього: "In Africa a thing is true at first light and a lie by noon and you have no more respect for it than for the lovely, perfect weed-fringed lake you see across the sun-baked plain. You have walked across that plain in the morning and you know that no such lake is there. But now it is there, absolutely true, beautiful and believable", де дійсно йдеться про марево, але уривок дає підставу і для іншої назви роману українською мовою - "Те, що правдиве на світанку".

6. Ернест Гемінґвей: українське перезавантаження. Видавництво Старого Лева.

Хемінґвей, Ернест Міллер // Зарубіжні письменники. Енциклопедичний довідник. : у 2 т. / За ред. Н. Михальської та Б. Щавурського. - Тернопіль : Навчальна книга - Богдан, 2006. - Т. 2 : Л - Я. - С. 712.

Ернест Хемінгуей: літературний портрет: до 120-річчя від дня народження американського письменника / каталог книжкової виставки / Івано-Франківська обласна універсальна наукова бібліотека імені І. Франка; уклад. Р. Кушнаренко; відп. за вип. Л. В. Бабій. - Івано-Франківськ, 2019. - 36 с.

Коханська Ірина Станіславівна, Літературна репутація роману Е.Хемінгвея "По кому подзвін" в американському, російському та українському літературознавстві // Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка, Тернопіль, 2007. ― 190 с. / Дис. к.ф.н. / Науковий керівник: кандидат філологічних наук, доцент Папуша Ігор Володимирович

Ернест Хемінгуей і письменництво "Видавництво Старого Лева"

Твори Ернеста Гемінгвея у бібліотеці "Український центр"

Ернест Хемінгуей (Хемінгуей; Ernest Miller Hemingway) у бібліотеці "Чтиво"

Біографія Хемінгуея "Бібліотека школяра"

Біографії. Ернест Хемінгуей "Український центр"

В інтернеті з'явиться унікальний архів Хемінгуея

О. Тарнавський. Поцейбічний міт Гемінґвея // Тарнавський О. Туга за мітом: Есеї. - Нью-Йорк: Ключі, 1966. - С. 65-72.

Любовний лист Ернеста Гемінґвея до Марлен Дітріх виставлено на аукціон

Хемінгуей, яким ми його не бачили

Нобелівська промова Ернеста Гемінґвея // блог, без імені перекладача

Промова з нагоди вручення Нобелівської премії. Переклала Оксана Дяченко // Ернест Хемінгуей. Твори в 4-х томах. Том 4. - К.: Дніпро, 1981. - 718 с.

Журналістська кар'єра Ернеста Гемінґвея в газеті "Star"

# data[].attributes.attachment_link.title
Ернест Хемінгуей

# data[].attributes.attachment_link.description
Ерне́ст Мі́ллер Хемінгуе́й, також Ге́мінґвей, англ. Ernest Miller Hemingway , [ˈɜrnɪst ˈmɪɫəʳ ˈhɛmɪŋweɪ] (амер ) або [ˈɜːnɪst ˈmɪlə ˈhɛmɪŋwɛɪ] (брит ); (21 липня 1899 - 2 липня 1961) - американський письменник та журналіст, лауреат Нобелівської премії з літератури 1954 року, лауреат Пулітцерівської премії 1953 року.

# data[].attributes.headline
розтлумач кроссенс

# data[].attributes.subject
розтлумач кроссенс

# data[].attributes.headline
Презентація "Старий і море"

# data[].attributes.subject
Презентація "Старий і море"

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.attachment_link.title
Повість Хемінгуея

# data[].attributes.headline
Філософська проблематика повісті-притчі Е.Хемінгуея "Старий і море"

# data[].attributes.subject
Філософська проблематика повісті-притчі Е.Хемінгуея "Старий і море"

# data[].attributes.attachment_link.title
Філософська проблематика повісті