# data[].attributes.headline
אהוב את הנשק ושנא את

# data[].attributes.body
אהוב את הנשק ושנא את המלחמה

# data[].attributes.headline
שכול ללא זיכרון כמו מבצר ללא חיילים 

# data[].attributes.subject
שכול ללא זיכרון כמו מבצר ללא חיילים 

# data[].attributes.body
אשרי העם שאלה בניה

# data[].attributes.body
.רציתי להגיד תודה  על כל המאמצים שהחיילים שלנו הקריבו למעננו ונלחמו למעננו שיהיה לנו טוב.
לכל המשפחות השכולות שאיבדו את היקרים להם מכל  אני יודעת איך זה מרגיש לאבד מישהו יקר לכם כמו את הילד שלכם  זה מרגיש צריבה בלב זה שאתה מבין שהוא היה איתך ואז כשהוא הלך לצבא הוא עשה הכל שיהיה טוב לכולם והוא הציל את החברים שלו והוא נפל במלחמה זה ממש מעציב כי אתה מבין שהוא כבר לא ישוב לבית החם למשפחה שלו לאוכל החם והטעים של אמא.  והמחשבה שלי זה מרגיש כמו צריבה בלב שמישהו יקר הלך מימך והוא לא ישוב שוב לעולם.❤️🥀😢
וירג'יניה.

# data[].attributes.headline
רציתי להגיד תודה על 

# data[].attributes.body
רציתי להגיד תודה על הזכות הגדולה שניתנה לנו לעמוד עם אחות שכולה שאחיה נפל בזמן מלחמת יום הכיפורים.
כשראתה אותנו ראינו בעיניה ניצוץ של שמחה לצד העצב ואמרה בקול כואב ומרגש "אחי היה תלמיד בבית ספרכם כל הכבוד לכם ולמורים שלא שוכחים את הנופלים".
אני מאוד התרגשתי שאפילו בזמן שאיננו יכולים לערוך את הטקס בביהס דאגתם שנעמוד עם המשפחות השכולות.

# data[].attributes.headline
קסם לוי והדר דבורה-יב5

# data[].attributes.subject
קסם לוי והדר דבורה-יב5

# data[].attributes.body
הזכות הכל כך בסיסית וכואבת של של המשפחות השכולות לעלות לקבר לבקר את החייל שלהם שנשאר צעיר לעולם,
נגנזה מהם.
השנה הם לא יכולים לבכות על הקבר שלו ולספר לו איך עובר עליהם היום, השנה, או בכלל החיים אחריו.
הם לא יכולים להניח זר שושנים או נר לזכרו על יד האבן בה חרוט השם שלו.
הם לא יכולים לקבל חיבוק מנחם או להניח ראש על החברים והזוכרים.
הם רק יכולים להאחז בזכרון שנשאר ממנו במוחם ולשלוח לו דמעות קטנות עם תפילה שאולי עוד יחזור יום אחד כדי שידע, שהדלת תמיד פתוחה בציפייה שיחזור לבוש במדים מלוכלכים סחוטים מזיעה אבל עם פני מלאך יפה וטהור.
הדבר היחיד שנותר לנו לעשות זה לחבק מרחוק דרך המרפסת או שני מטר לפחות. ולשלוח אהבה שתמלא את החלל הריק שנחרט להם בלב.
כואב לנו על כל אותם אחים ואחיות שלנו שנפלו בשביל שנוכל לעמוד כאן היום
אנחנו גאות בהם
אבל רוצות להאמין שיום יבוא ונעריך כל רגע בחיים שנלמד ששום דבר לא מובן מאליו וצריך לאהוב, לחבק ולשמור קרוב את הסובבים אותנו במיוחד את אלה שנראים לנו כמובן מאליו.
כי בעולם שלנו
שום דבר לא מובן מאליו
והבלתי צפוי לפעמים גם מגיע.

היום עמדנו ביחד עם משפחתו,לזכרו של סמ״ר לנקרי רפאל ז״ל
שנפל בחזית סיני, 16.10.73
בן 21 בנופלו.
יהי זכרם ברוך .

# data[].attributes.headline
משפחות יקרות ואהובות אני מתכבד בהרבה גאווה להציג לכם את קיר הנופלים הוירטואלי של בית ספרנו שבו יקיריכם מונצחים. הכולל תמונות מהיום ותגובות של תלמידים הכוללים מסרים אוהבים ומחזקים. כמזכרת ליום הזיכרון המיוחד והשונה הזה. יהי זכרם ברוך. 

# data[].attributes.subject
משפחות יקרות ואהובות אני מתכבד בהרבה גאווה להציג לכם את קיר הנופלים הוירטואלי של בית ספרנו שבו יקיריכם מונצחים. הכולל תמונות מהיום ותגובות של תלמידים הכוללים מסרים אוהבים ומחזקים. כמזכרת ליום הזיכרון המיוחד והשונה הזה. יהי זכרם ברוך. 

# data[].attributes.body
ברק פרידמן.

# data[].attributes.headline
ככ הרבה אנשים , שהקריבו את עצמם למען המדינה שנלחמו להשיג את הארץ הזאת .. שלא היה להם שקט ונחת רק כדי שאנחנו נבוא ונתיישב פה 

# data[].attributes.subject
ככ הרבה אנשים , שהקריבו את עצמם למען המדינה שנלחמו להשיג את הארץ הזאת .. שלא היה להם שקט ונחת רק כדי שאנחנו נבוא ונתיישב פה 

# data[].attributes.body
אז לאותם משפחות שחוות אתזה , אני רק מנסה להבין כמה גודל הכאב שאתם מרגישים הוא עצום , כמה שלא מגיע לכם לסבול את הכאב הזה אני מצטערת על הכאב שאתם חווים .
אנחנו מעריכים כל אחד ואחד נזכור ולא נשכח!

# data[].attributes.headline
שרון שיטובי אני קורא

# data[].attributes.body
שרון שיטובי אני קורא את סיפור חייך הקצר וחושב שלמרות שחייך היו כה קצרים הם היו מלאים במעשים טובים, אלו היו מעשים שמחפשים כיצד כל הזמן לעזור לאחר, מעשים שחושבים על האדם הזר שרק עכשיו פגשת וכבר מנסים להציל אותו במחיר חייך. אני קורא את סיפורך הקצר אך בזמן הקצר הזה הספקת לעשות כל כך הרבה דברים שאנשים לא מספיקים לעשות בחיים שלמים וזה מביא אותי לבכות ולזעוק בתוך ליבי ולחשוב איזה עתיד מזהיר היה צריך להיות לך, עתיד שבו אתה בעל למופת, אב חכם ורגוע לילדים מחונכים, דוד שכל האחיינים אוהבים, אזרח בעבודה מכובדת שדרכה אתה עוזר ומועיל לאנשים אחרים, אך עתיד זה כבר לא יהיה, עתיד זה הוקרב למען 11 חבריך, אתה העדפת להקריב את עתידך וללחום במחבל, למות תוך כדי כך והכל רק בשביל העתיד של חבריך. יכולת להציל את עצמך לקחת החלטה אחרת באותו הרגע, אך כמובן אישיותך האצילית לא איפשרה לך זאת. בזכותך היום חבריך עומדים פה עם משפחותיהם בוכים וזועקים, מודים לך מעמקי נשמתם ויודעים שבלעדיך שום דבר בשבילם לא היה קיים. אתה היית אדם מדהים שכולם תמיד אהבו ובזמן שקראתי את סיפורך ראיתי שכל אדם שפגשת כינה אותך כ: "מלאך", ואכן אתה היית אדם בדמות מלאך ואני עומד פה בוכה ומודה לך על הכל. אתה דמות למופת ומודל לחיקוי בשבילי ושוב אני רוצה לומר לך: " תודה לך על הכל"
הראל מסטורוב.

# data[].attributes.headline
אני רוצה לומר תודה ל

# data[].attributes.body
אני רוצה לומר תודה לכל הנופלים שהקריבו את עצמם בשבילינו ובזכותם
ורציתי להגיד למשפחות של הנופלים שאני מצטערת שהייתם צריכים לעבור את זה
ונזכור את כולם ולא נשכח
רותם

# data[].attributes.body
תודה לכל מי שהקריב את חייו למענינו תודה לכל מי שגם במהלך חייו עזר לזולת עזר לחברים שלו ושימח את הסביבה ואת כל מי שלידו
(ירין)

# data[].attributes.headline
לכל המשפחות של הנופל

# data[].attributes.body
לכל המשפחות של הנופלים, אני בטוחה שזה מרסק ושובר וכואב לאבד ילד/אח/בעל/דוד וכדומה. זה כאילו נלקח ממך חלק ממך שלא יתמלא שוב, חלק שלעולם לא יגדל עוד וחלק שישאר ריק לתמיד.
נזכור את כולם ולעולם לא נשכח. עדן.

# data[].attributes.headline
להורים היקרים , לאחים , לנשים ולכל בני המשפחה אני רוצה להגיד לכם שבזכות יקיריכם אנחנו נמצאים כאן על אדמת קודש זו , תהיו חזקים 

# data[].attributes.subject
להורים היקרים , לאחים , לנשים ולכל בני המשפחה אני רוצה להגיד לכם שבזכות יקיריכם אנחנו נמצאים כאן על אדמת קודש זו , תהיו חזקים 

# data[].attributes.headline
כל המשפחות של הנופלי

# data[].attributes.body
כל המשפחות של הנופלים תהיו חזקים, ותדעו שאנחנו שמחים ונהנים כל יום רק בזכות אותם אנשים שנפלו כדי שאנחנו נחייה כל אחד מהם היה מיוחד ונתן לעולם בדרך שלו וככה אנחנו מוקירים להם תודה באופן יומיומי
לעולם לא נשכח

# data[].attributes.headline
23,816 נשמות טהורות

# data[].attributes.subject
23,816 נשמות טהורות

# data[].attributes.body
✡נכון לא הכרתי אתכם ואתכן אבל רציתי לאמר שכל אחד מכם נמצא בלב שלי ופשוט רציתי להגיד תודה שבאמת בזכותכם ובזכות עוד 23,816 חללים ונפגעי פעולות האיבה אני בעצם יכול ללכת בביטחון ברחוב ללא שום חשש.
עם ישראל חי!!! ✡✡✡

# data[].attributes.headline
זה עושה אותי פחות שמ

# data[].attributes.body
זה עושה אותי פחות שמחה אבל הם הקריבו את החיים שלהם ודבר כזה קשה לשכוח

# data[].attributes.headline
לאבד אדם אהוב זה נור

# data[].attributes.body
לאבד אדם אהוב זה נורא, אבל לאבד ילד בשיא פריחתו, לפני ההורים  זאת טרגדיה שלא ניתן לעכל. משפחות יקרות אמן ותמצאו שלווה בנפשכם, יהיה זכרם ברוך. נזכור תמיד! סופיה. ד.

# data[].attributes.headline
שרונה שלו-זיכרון

# data[].attributes.subject
שרונה שלו-זיכרון

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לחללי צה"ל מחזיר אותי בכל פעם מחדש לימי מלחמת יום כיפורים , לזיכרון כואב, שם הלילה שבו הודיעו לאימי בטעות  שהאח נהרג בסיני. תחשוב כאב ואובדן משתק, גם אם היו זמנית, הייתה מהקשות שחוו אי פעם.
לבי בוכה עבור משפחות הנופלים , שהכאב בחייהם הינו מתמשך וקבוע, שתחושת האובדן הצורבת מלווה אותם בכל יום ויום מחייהם , שנפשם שהתפרקה לרסיסים מנסה להתאחות כל יום מחדש בדבק של כאב ואהבה .
מחזקת אתכם ומחבקת מרחוק.

שרונה שלו

# data[].attributes.headline
יום הזיכרון לחלל

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי האיבה  זה יום עצוב ומרגש שבו אנחנו נזכרים בכל החיילים שנפלו במלחמות ושנלחמו למעננו והקריבו את כל כולם את אהבה שלהם את כל נפשם רק שיהיה לנו טוב והם הגנו עלינו מכל הפיגועים והצרות ואני מודע להם מאוד  ואני רוצה להגיד להם תודה ענקית על מי שהם  שהם עשו הכל ולא ויתרו לעצמם אף פעם רק כדי לשמור על משפחתם ועלינו הם הגיבורים שלנו ואני אוהבת אותכם מאוד ואני יזכור אותכם תמיד יהי זכרם ברוך❤🌺😢
ועכשיו אני אספר קצת על הראל מרלשטיין כשנכנסתי לשיחה בזום אני למדתי על הראל שהוא היה ילד מאוד מקסים חכם ותמיד אהב לעזור ודאג לכולם ורצה שתמיד יהיה לכולם טוב וכששמעתי את כל זה זה ממש ריגש אותי והיה לי גם צמרמורת אז יהי זכרו ברוך הראלי אתה הגיבור שלנו ואני יזכור אותך תמיד. ולבסוף אני רוצה להוסיף לכל החיילים שאתם הגיבורים שלי ואתם הגאווה למדינה שלי כי בזכותכם אני חייה  אני מלאת תודה לכם 😘  יהי זכרם ברוך❤🥀😢
וירג'יניה סייטוב

# data[].attributes.headline
יום הזיכרון לחללי צה

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לחללי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה הוא יום בו אנחנו צריכים לזכור כל אדם, כל חייל וחייל שנהרגו בגלל עצם היותם ישראלים, למען המדינה. אני מוקירה לכל אחד מהם תודה על שנתנו את נפשם בשביל ארץ ישראל והגנה על אזרחיה. יהי זכרם ברוך!

# data[].attributes.headline
יום הזיכרון מנקודת מבט שלי💔

# data[].attributes.subject
יום הזיכרון מנקודת מבט שלי💔

# data[].attributes.body
יום הזיכרון זהו יום עצוב לכולנו חוץ מהעצב זהו יום מלא בערכים מלא בכבוד, מלא בהדדיות, בחיזוק המשפחות השכולות.
הייתי שותף לפרוייקט מתחברים וזוכרים משפחת רובל סיפרה על בנה בניה רובל על תקופת חייו משנולד עד שנהרג בצוק איתן, בנוסף סיפרו על איזה ילד היה בניה. יתר על כן סיפרו על הרגע הנורא מוכל שתפס אותם. למדתי המון מהדבר הזה אם זה בנוגע לצבא לעתיד שלי מה אני רוצה מעצמי באיזה אופן לשרת את המדינה שלי. או אם זה בנוגע לערכים כבוד הדדיות, ולהעריך את מה שיש לי כי ברגע אחד הכל יכול להיעלם והחיים יתהפכו ברגע.
יום הזיכרון מותיר בי את ההרגשה שארצה בעתיד לתת את כל כולי למדינה ארצה לשרת אותה, ברגע שאלבש את המדים אני ארגיש גאווה שאקבל את הדרגה החדשה אני אתרגש.
בכל זאת אי אפשר לחשוב על זה שמישהו נהרג למענך אתה מרגיש אסיר תודה ואנחנו צריכים להעריך את זה, וזה המעט שאנחנו יכולים לעשות לתת להם את הכבוד ולזכור אותם ולעטוף את המשפחות בזה שנקשיב לסיפורים שלהם ולשלוח להם חיזוקים וחיבוקים ומילים חמות.
שלא נדע עוד צער...
אתם הגיבורים שלנו💔🇮🇱 בזכותכם אנחנו פה🙏 מוקירים לכם, נזכור אתכם תמיד❤👑
דביר קפורי

# data[].attributes.body
23,816 זהו המספר הלא נתפס של כל אותם חיילים שיצאו להגן על הדגל ושבו עטופים בו.
23,816 אבות,אחיות,דודות,חברים או סתם מכרים שהקריבו את חייהם על מנת שנוכל לחיות כאן, היום בערב יום הזיכרון מתייחד ומתאחד עם ישראל בזכירת כל אלו שאילולא הם לא היינו כאן, במשך זמן כה רב היה העם היהודי לעם נרדף שחיפשו לגרשו ולהורגו בכל מקום בעולם וכיום אנחנו חיים במדינה משלנו עם צבא חזק משלנו ששומר עלינו וכל זה הודות לכל אותם האנשים שהקריבו את חייהם למעננו.
השנה כמו גם בשנה שעברה הייתה לי הזכות להשתתף בטקס יום הזיכרון, השנה הטקס היה שונה, השנה כל אותן המשפחות השכולות לא יכלו לעלות לקברי יקיריהם וכמו כן גם לא לבוא לטקס השנתי שאנחנו עורכים בבית הספר, למעשה בכלל לא יכלנו לקיים טקס השנה ולכן הפעם הטקס היה מקוון בשביל להראות לכל אותן משפחות שלמרות הכל לא שכחנו את יקיריהם ואנחנו איתם תמיד.
במותם ציוו לנו חיים. יהיי זכרם ברוך.
רונן גריע.

# data[].attributes.headline
אין מספיק מילים בשבי

# data[].attributes.body
אין מספיק מילים בשביל לתאר את העצב על אובדן כזה
מוקירה תודה ענקית לכל החיילים שנפלו בשביל שאנחנו נעמוד
ואהבה בכמויות למשפחות השכולות ♥️

# data[].attributes.headline
יום הזיכרון לחללי צה

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לחללי צה''ל, יום כואב, יום מרגש, יום עצוב, יום שבו אנו נזכרים בזכות מי יש לנו מדינה, בזכות מי אנחנו כאן, מי שומר עלינו, הגיבורים, החיילים שהקדישו את חייהם בשבילנו, אני רוצה להגיד תודה לחיילים ששמרו עלינו, תודה שבזכותם אנחנו כאן ויש לנו מדינה,שמחר אנו חוגגים את יום העצמאות ה72 למדינה, בזכותם. אני משתתפת בצערם של המשפחות השכולות.
תודה לחיילים ששומרים עלינו יום יום, שעושים הכל כדי לשמור עלינו, תודה ענקית, אתם גיבורים, אני מאחלת לכם שתיהיו בריאים.תודה.

הייתי עכשיו בפגישה בזום, הפגישה הייתה על הראל מרמלשטיין, הראל נפל בקרב סמוך לטול כרם בשנת 2002. בן עשרים ושלוש בנפלו.הוא שירת בחיל הים, בשייטת, עבר קורס קצינים והמשיך לשירות קבע ביחידה בדרגת סגן.

למדתי עליו שהוא היה בנאדם מדהים, אכפתי,הוא ויתר על עצמו בשביל אחרים, הוא התנדב ראשון להכל, הוא ויתר על הכל ראשון, הוא דאג לכולם לפני שדאג לעצמו, הוא תמיד רצה לעזור לכולם, חבר של הראל סיפר, שהוא עזר לו לעבור מסלול, עד שהוא לא עבר, הם לא הפסיקו להתאמן, הוא רק רצה שהוא יצליח. הוא בן אדם מדהים, דמות להערצה. תודה רבה על מי שהיית.
נזכור אתכם תמיד, ולא נשכח, את אלה שהקריבו את חייהם בשבילנו.
במותם ציוו לנו את החיים.
יהי זכרם ברוך💔.
אביטל בסנלוב.

# data[].attributes.headline
התלבטתי הרבה מה לכתו

# data[].attributes.body
התלבטתי הרבה מה לכתוב, ואז זה הכה בי, אז הנה
פעם, נסעתי למוזיאון שנקרא יד לשריון
וראיתי, בין כל הטנקים, קיר שנדמה שאין לו סוף, קיר של שמות
"מה זה השמות האלה אבא?" שאלתי
"אלה שמות הנופלים" הוא אמר
והקיר היה ארוך
נדמה שללא סוף
ואני ראיתי שם רחוק
איש זקן מוסיף עוד שם
וביכיתי את מותו בשקט
עוד ילד

# data[].attributes.headline
מהשיחה על הראל מרמלש

# data[].attributes.body
מהשיחה על הראל מרמלשטיין למדתי עליו שהיה אדם ענו ו צנוע מוסרי אמיץ לב שתמיד תמך בפקודיו ודחף אותם קדימה. אני למדתי עד כמה צריך להעריך את החיים שיש לנו מכיוון שאנחנו כאן שטרודים כל הזמן בדאגות שבשבילנו נראות כל גורליות בעצם כל כך קטנות וחסרות משמעות ביחס לדאגות ולהחלטות שיש לחיילים ששומרים עלינו ונלחמים למעננו כל רגע ורגע. ולכן חשוב תמיד לעצור לרגע לקחת נשימה עמוקה ולזכור שהדאגות שלנו בעצם פעוטות וחסרות חשיבות ולהעריך את חיינו ולהפיק מהם את המיטב מכיוון שישנם אנשים שמקריבים הכל, כלומר שמוסרים את נפשם ומאבדים את חייהם ולא מממשים את חלומותיהם על מנת שאנו נוכל להגשים את חלומותינו. אז כולם אל תשכחו זאת, תמיד תשאפו ותכוונו כמה שיותר גבוה ואל תבזבזו את ההזדמנות שאנשים כמו הראל מרמלשטיין הביאו לכם.
הראל מסטורוב

# data[].attributes.body
היום יום שני 27/4/2020

היום יום הזיכרון לחללי צהל הכאב שאני מרגישה , העצב כל פעם מתעצם מחדש...

כל שנה ההבנה שלי כלפי היום הזה משתנה ,

אני אסירת תודה לחיילים שלנו ולכל כוחות הבטחון

כולי צער וכאב על אלו שאיבדנו. הם הגיבורים שלהם. במותם ציוו לנו חיים.

אני מעריצה אותם את הגבורה שלהם את האומץ , העוז.

למרות כל הפגמים שיש במציאות שלנו הם הדוגמא לטוב שיש בה.

תודה להם על המושא להערצה מקווה שכולם מעריכים מספיק את מותם... :(

💔

# data[].attributes.headline
יום הזיכרון לחללי מה

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לחללי מהם יום נורא חשוב. יום שאני מקדישה לו הרבה מחשבה, עוברות לי הרבה מחשבות ויורדות לי הרבה דמעות. לבי עם המשפחות השכולות. תודה לכם חיילים יקרים שהקרבתם את עצמכם למען המדינה ולא חזרתם יותר הביתה, לא טעמתם יותר את האוכל של אמא ולא קיבלתם יותר חיבוק מסבתא. לבי כואב על המחשבה של מה שעברתם בדקות האחרונות שלכם . תמיד נזכור אתכם, אתם הגיבורים שלנו! ❤️🥀🥺

# data[].attributes.headline
התרגשתי מאוד מאיך שד

# data[].attributes.body
התרגשתי מאוד מאיך שדיברו עליו, אחד האנשים קצין בשם שי עלה והקריא קטע שהוא נתן לו את האהבות, שהראל לקח אותו כפרוייקט אישי ותמך בו.

שלמרןת שהם הכירו זמן די קצר הוא תמיד נשאר חי בו.

הראל היה ונשאר בן 23, דמות גדולה ובוגרת עם מלא תפיסת אחריות.

# data[].attributes.headline
לעילוי נשמתםיהי 

# data[].attributes.body
לעילוי נשמתם
יהי זכרם ברוך

# data[].attributes.headline
אני סוזי קריאף

# data[].attributes.subject
אני סוזי קריאף

# data[].attributes.body
עובדת בבית הספר הרב תחומי רמלה. לכל משפחת השכול- הורים, אחים, אלמנות ויתומים - יהיה זכר הבנים ברוך לעולמים ונזכור לעד. כחלק ממשפחת השכול כבר מעל 30 שנה, בהרגשה בלי בעל ואבא שלא יחזור ... התחושה התמידית של אין ... ושכל רגע הוא זיכרון בלתי נשכח. מבקשת לשתף אתכם בתחושה שלי. היכן להרגיש רגעי שמחה, אושר, סיפוק ועשייה וגם לדעת ימים קשים ופיזי קשים. גאה לחיות פה עם כל זה. רק פה במדינה הזאת שהיא הייתה יותר מכל מדינות העולם (לא נולדתי בישראל). המדינה שלי ומכם משפחת השכול אני שואבת הכוח יום יום. זה הכח האמיתי, הנחמה והתקווה. תבורכו תמיד יום יום.

# data[].attributes.headline
לעילוי  נשמת חללי צה

# data[].attributes.body
לעילוי  נשמת חללי צה“ל ונפגעי פעולות איבה

# data[].attributes.headline
יום הזיכרון לחיילי מ

# data[].attributes.body
יום הזיכרון לחיילי מערכות ישראל יום זה חשוב מאוד וגם עצוב על כך שמתין  כל שנה ושנה . על המדינה שלנו ואני מעריצה  אותם על כך! יהי זכרם ברוך 🙏
גלי חאוזי כיתה ז׳5

# data[].attributes.headline
גילי בן הרוש טנג׳י

# data[].attributes.body
גילי בן הרוש טנג׳י
מחבקת את המשפחות
הכאב שלכם - כאבנו
צערכם - צערנו.
בזכותם אנו חיים  בארצנו הקדושה.
יהי זכרם. ברוך לעולמי עד.

# data[].attributes.headline
שמי פריאל יונה ה

# data[].attributes.body
שמי פריאל יונה
היום אנחנו באחד הימים הקשים בשנה
יום קשה למשפחות השכולות..לכולנו
ביגון צר הלב כואב
יהי זכרם ברוך 😭😢

# data[].attributes.body
יום הזיכרון הוא היום הכי עצוב בשנה אבל מיד אחריו מגיע היום הכי שמח בשנה יום העצמאות

# data[].attributes.headline
מוטי אפלבוים. שרון ש

# data[].attributes.body
מוטי אפלבוים. שרון שיטובי זכרונו לברכה היה תלמיד שלי בבית ספר אשכול ברמלה במשך שנתיים בכיתות ז ו-ח. שרון היה נער חייכן, בעל חוש הומור, תלמיד טוב וסקרן. הייתי איתו בקשר כשלמד בעמל ברמלה. יהי זכרו ברוך.

# data[].attributes.headline
קוראים לי עדן קנדינו

# data[].attributes.body
קוראים לי עדן קנדינוב ויום הזיכרון בשבילי הוא יום קשה..כי אני פתאום מבינה שהזכות אלה שלא כאן היום, אנחנו כאן היום.. הם גיבורים שהקריבו את עצמם למען המדינה , הם גיבורים שנלחמו עד טיפת שמן האחרונה בשביל לחיות אבל לצערנו זה לא הספיק.. יהיה לזכרונם ברוך💔

# data[].attributes.headline
שמי כהן דקר ואני מור

# data[].attributes.body
שמי כהן דקר ואני מורה בבית הספר.
יום הזיכרון הוא יום שבו אנו מתייחדים ומתאבלים על לוחמינו שנפלו במערכות ישראל ובו מספרים על האנשים שהיו, מה אהבו ומה שייחד אותם. למרות המצב השנה והמרחק, כולנו  עוצרים ומזדהים אתכם כדי לזכור את ילדיכם. משפחות יקרות אני מודה לכם על הביטחון שבו זכינו בזכות בניכם ובנותיכם. יהי זכרם צרור בצרור החיים ונצור בליבנו לעד. אמן.

# data[].attributes.headline
היום בוכים בגללם ומח

# data[].attributes.body
היום בוכים בגללם ומחר חוגגים בזכותם

# data[].attributes.headline
לכתוב על חללי ביה"ס זאת משימה שמרעידה את ליבי. כל אחד מחללי צה"ל הוא עולם ומלואו. כל אחד מהם הותיר אחריו משפחה אוהבת הדואבת את נפילתו, בכאב שאין לו מרפא, גם לא בחלוף הזמן. הילדים האלה שהו בין כותלי ביה"ס במשך מספר שנים, בזמן המשמעותי ביותר והשמח ביותר בחייהם. כאן הם למדו, שיחקו בחצרות, השתובבו ואהבו אהבות ראשונות. זמן נערות יפה וללא דאגות ומכאן יצאו לשרת את המולדת. המולדת האחת והיחידה שיש לעם היהודי.

# data[].attributes.subject
לכתוב על חללי ביה"ס זאת משימה שמרעידה את ליבי. כל אחד מחללי צה"ל הוא עולם ומלואו. כל אחד מהם הותיר אחריו משפחה אוהבת הדואבת את נפילתו, בכאב שאין לו מרפא, גם לא בחלוף הזמן. הילדים האלה שהו בין כותלי ביה"ס במשך מספר שנים, בזמן המשמעותי ביותר והשמח ביותר בחייהם. כאן הם למדו, שיחקו בחצרות, השתובבו ואהבו אהבות ראשונות. זמן נערות יפה וללא דאגות ומכאן יצאו לשרת את המולדת. המולדת האחת והיחידה שיש לעם היהודי.

# data[].attributes.body
את חלקם הכרתי באופן אישי במהלך לימודיהם, אך כולם היו בניי ובנותיי. מדינת ישראל קיימת בזכות צה"ל- חייליה ונופליה. עצוב מאד לחשוב מה היה קורה אילו כל "הפרחים" האלה היו כאן וכמה המדינה שלנו יכלה להתקדם יותר. האובדן קשה מנשוא למשפחות, למדינה כולה ולבית ספרנו. אלה ילדים של כולנו ולא נשכח אותם לעד. יהי זכרם ברוך ותהא נשמתם צרורה בצרור החיים.
אילנה טוביאנה

# data[].attributes.headline
למשפחות השכול היקרות

# data[].attributes.body
למשפחות השכול היקרות אין מילים לומר שיעבירו  את הכאב
מה שנשאר זה רק לזכור אותם בכל יום ויום ולא רק ביום הזיכרון
במותם ציוו לנו את החיים      בזכות יקירכם זיכרונם לברכה
יש לנו  לעם היהודי מקום להתקיים בו    בזכות אותם חיילים שנפלו    יש לנו  את הזכות ללכת בגאווה ובראש  מורם   שלא תדעו עוד צער  מחבקים וכואבים יחד איתכם   אליה חזן

# data[].attributes.headline
ערב יום הזיכרון לחלל

# data[].attributes.body
ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה.🥀🥀

זהו ערב מיוחד,בו אנו מתאחדים יחד לזכרם של 23,816 חללי מערכות ישראל ולנפגעי פעולות האיבה שמסרו את נפשם וסיימו את חייהם.

אנו נעמוד לכבודם בשתי צפירות;

1.)20:00 בערב 27.4.

2.)11:00 בבוקר 28.4.

אבקש ממכם לכבד את היום הזה,לעמוד בצפירות,ולומר בלב את שיר המעלות;

א  שִׁיר, לַמַּעֲלוֹת:

אֶשָּׂא עֵינַי, אֶל-הֶהָרִים--    מֵאַיִן, יָבֹא עֶזְרִי.

ב  עֶזְרִי, מֵעִם יְהוָה--    עֹשֵׂה, שָׁמַיִם וָאָרֶץ.

ג  אַל-יִתֵּן לַמּוֹט רַגְלֶךָ;    אַל-יָנוּם, שֹׁמְרֶךָ.

ד  הִנֵּה לֹא-יָנוּם, וְלֹא יִישָׁן--    שׁוֹמֵר, יִשְׂרָאֵל.

ה  יְהוָה שֹׁמְרֶךָ;    יְהוָה צִלְּךָ, עַל-יַד יְמִינֶךָ.

ו  יוֹמָם, הַשֶּׁמֶשׁ לֹא-יַכֶּכָּה;    וְיָרֵחַ בַּלָּיְלָה.

ז  יְהוָה, יִשְׁמָרְךָ מִכָּל-רָע:    יִשְׁמֹר, אֶת-נַפְשֶׁךָ.

ח  יְהוָה, יִשְׁמָר-צֵאתְךָ וּבוֹאֶךָ--    מֵעַתָּה, וְעַד-עוֹלָם.

דבר נוסף, לא לשכוח להדליק נר נשמה  לזיכרם של 23,816 חללי מערכות ישראל ונפגעתי פעולות האיבה .כבדו את היום הזה🙏🏼🥀.

יושבת ראש המועצה שלכם,שובל🙏🏼❤️

# data[].attributes.headline
זה מעציב אותי שכ

# data[].attributes.body
זה מעציב אותי שכל כך הרבה חללים ממדינת ישראל נפלו אבל בשביל זה אנחנו כאם כדי לכבד אותם ולהוקיר להם תודה על מעשיהם♡
תודה שהם שמרו על המדינה שלנו ועלינו, תודה על זה שהם סיכנו את חייהם בשבילנו.
תודה♡
יהי זכרם ברוך לעולמי עד♡
חן מכיתה ז6

# data[].attributes.headline
יהי זכרם ברוך

# data[].attributes.subject
יהי זכרם ברוך

# data[].attributes.body
מידי שנה ביום הזיכרון, אני יושבת מכונסת בתוך עצמי, בוכה כאשר שומעת את סיפורם של הנופלים, אשר במותם ציוו לנו את החיים.
משפחות יקרות,
נזכור בלבנו לעד את יקירכם ונמשיך לחנך ולהעביר את סיפורם הלאה לדור ההמשך.
שלי עידן

# data[].attributes.headline
נזכור תמיד ואף פעם ל

# data[].attributes.body
נזכור תמיד ואף פעם לא נשכח ❤

# data[].attributes.headline
אני רוצה להגיד לכל החיילים שלנו תודה על הכל על כל

# data[].attributes.subject
אני רוצה להגיד לכל החיילים שלנו תודה על הכל על כל

# data[].attributes.body
מה שהם עושים לנו שהם נלחמים ומקריבים את כולם  במלחמות כדי לשמור עלינו ועל המדינה החשובה שלנו ולהגן עלינו מכל צרה ופגע אתם הגיבורים  שלי ואני אוהבת אותכם מאוד אני יזכור אותכם תמיד  מימני וירג'יניה מכיתה י4❤🌺😘

# data[].attributes.headline
מפגש לזכר נמרוד שגב 

# data[].attributes.body
מפגש לזכר נמרוד שגב ז״ל , 🥀

# data[].attributes.headline
משפחות יקרות,אנו

# data[].attributes.body
משפחות יקרות,
אנו אתכם תמיד ובמיוחד ביום הזה. לעולם לא נשכח את קורבנכם, את מה שאיבדתם ולא יחזור.

והיקרים במותם, ציוו לנו לחיות ולהיות ראויים לחיים שלנו.
במותם ציוו לנו להמשיך ולשמור על הארץ הזו.

אין לי ארץ אחרת, גם אם אדמתי בוערת
רק מילה בעברית חודרת אל עורקיי אל נשמתי.
בגוף כואב בלב רעב כאן הוא ביתי.

ליאור לוי שלום.

# data[].attributes.headline
לזכר יוסי קירמה ז״ל,

# data[].attributes.body
לזכר יוסי קירמה ז״ל,לוחם יס״מ האופנועים בירושלים🥀

# data[].attributes.headline
כל פעם שקוראים יותר 

# data[].attributes.body
כל פעם שקוראים יותר על אחד מהם מתרגשים יותר, זה פשוט צמרמורת
ותמיד השאלות נשאלות איך המשפחות עוברות את זה? איך הם עכשיו?
מה עובר להם בגוף? מה היו רוצים להגיד לו לפני?
משפחות יקרות תהיו חזקים !!! הכל בסדר!
והכל יהיה בסדר תהיו חזקים! תשמחו משאר החיים ושלא תדעו עוד צער!

# data[].attributes.headline
במותם ציוו לנו את הח

# data[].attributes.body
במותם ציוו לנו את החיים.

# data[].attributes.headline
נחל צפית 2018

# data[].attributes.subject
נחל צפית 2018

# data[].attributes.headline
אני שלו  צרפתי מכיתה

# data[].attributes.body
אני שלו  צרפתי מכיתה ט3
אני מכבדת תיום הזה ואני רוצה גם להגיד תודה לחיילים שנלחמו בשביל המדינה ועשו הכל בשביל המדינה ושנלחמתם בטרור שבשבילנו משתתפת בצערם של המשפחות השכולות
משלו צרפתי מט3

# data[].attributes.headline
ילדיי נמצאים כאן על הקיר, 

# data[].attributes.subject
ילדיי נמצאים כאן על הקיר, 

# data[].attributes.body
וקשה לי בכך להכיר
עלומים שנגדעו טרם עת
והיום הם ניבטים לנו כגלעד.
ב 1998 איבדתי את אדם וולף גאון שהיה יכול תרום כה הרבה לעולם ההיטק.
ב 1999 איבדתי את ארז שהחיוניות שניבטה מעיניו אין לה אח ורע.
ב 2000 נפל שרון, איתו היה לי דיאלוג שנון בשיעורים, פשוט ילד נבון.
ב 2001 נעלמה לה בלה, יפה , חכמה , שופעת שקדנות, תבונה ועוצמה.
ב 2006 נהרג שחר, אוטוטו לפני שירות הקבע לאחר שסיים אצלי כטכנאי הנדסת תוכנה, היה כולו לב של זהב.
ב 2006 נעלמה לי ליז, ממש בסיום קורס מכי"ם שצחוקה המהדהד במסדרונות והאנרגיות הבלתי נגמרות שלה עדיין צרובות בזכרוני.
וב 2015 , עת אני מגיעה עם משלחת פולין תשע"ה, בשדה התעופה בוורשה נקטפה קים, הזמיר ,של בית הספר, שותפה פעילה חברתית.
"העלומים, שבאו פתע אל סופם" כתב נתן יונתן על בנו ליאור שנפל במלחמת יום הכיפורים.
"רק ניתן לי ותיכף נקטף" כתב דוד גרוסמן על בנו אורי שנפל במלחמת לבנון השניה.
יהי זכרם של ילדיי שעל הקיר ושל כל הנופלים ברוך.
זוכרת ומעבירה את הזכרונות לתלמידיי
ציפי ישנו

# data[].attributes.headline
שמי אבי גאון.מזה 5 ש

# data[].attributes.body
שמי אבי גאון.מזה 5 שנים אני מורה בבית הספר.הגעתי לבית הספר אחרי שירות קבע ממושך של כמעט 30 שנה בצה"ל.
יום הזיכרון הוא יום קדוש בעיני רבים, כאחד שאת מרבית שנותיו נתן למען המדינה והמדים היו חלק מהזהות האישית שלי, אני חש ביום זה יותר מתמיד את הישראליות ואת הזכות לחיות במדינת ישראל. את הזכות הזו קיבלנו בזכותם של ילדיכם שחירפו נפשם למען המדינה ולמעננו.
לא הכרתי באופן אישי אף אחד מילדכם ויחד עם זאת אני מרגיש שאני מכיר כל אחד ואחד מהם.  מדי יום פניהם ניבטים אלינו בתמונות בבית הספר,שמותיהם חקוקים בקיר הזיכרון בבית הספר, מדי שנה אני פוגש ורואה אתכם בטקסי ימי הזיכרון וממש חש שאתם חלק בלתי נפרד מבית הספר. ליבנו יחד איתכם משפחות יקרות, אנחנו מחבקים אתכם היום ובכל יום בשנה .
במותם ציוו לנו את החיים.
בהערכה עמוקה אליכם.
יהי זכרם ברוך
מצדיע לכם - סגן אלוף במילואים ומורה בבית הספר הרב תחומי בהווה- אבי גאון

# data[].attributes.headline
לכול החיילים שהקריבו את עצמם בשביל להגן על המדינה שלנו

# data[].attributes.subject
לכול החיילים שהקריבו את עצמם בשביל להגן על המדינה שלנו

# data[].attributes.body
אני מוקיר בפניכם תודה על זה שהגנתם על המדינה שלנו ועל המשפחות שלנו ובמיוחד גם על שלכם אתם תיהיו חלק מהמשפחה הישראלית שלנו תמיד ותמיד נזכור אתכם ואת כול מה שעשיתם למען המדינה למען החברים שלכם המשפחות שלכם ולכול אחד שחשוב לכם בחיים לכול אחד מכם זה סיפור גבורה משל עצמו אני קראתי וראיתי למדתי עליכם והבנתי שעם נלחמים על מישהו או על משהו אני מקריב את עצמי בשביל משהו שאני נאמן לו ואני אוהב ונערץ לו ואני מודה לכם שוב שפשוט הצלתם אותנו מהסכנות ומכול הטרור הזה בעזרת הקרבה עצמית בזכותכם אנחנו עוד חיים את חיינו השלבים והשקטים שלנו אתם תיהיו חלק חשוב מאוד במדינה שלנו תמיד... ממני עידן :^)

# data[].attributes.headline
הוקרת תודה לחיילים

# data[].attributes.subject
הוקרת תודה לחיילים

# data[].attributes.body
אני עדן אברמוב מכיתה י2 רוצה להגיד תודה לכל מי ששומר עלינו מלמעלה ולכל מי שמגן עלינו בצה"ל אני יודעת שזה לא קל וזה מה שגורם לי להעריך את המדינה שלי ממש תודה רבה לכם.

# data[].attributes.headline
יום זיכרון לחללי מער

# data[].attributes.body
יום זיכרון לחללי מערכות ישראל
אני מוקירה תודה על זה שהחיילים ציוו את חייהם בשביל שאני יהיה ואחיה במדינת ישראל
כרמל יומה י2

# data[].attributes.headline
רב שוטר קים הלוס

# data[].attributes.subject
רב שוטר קים הלוס

# data[].attributes.body
בתם של נלי וציון קלוד. נולדה ביום ט' באדר ב' תשנ"ה (10.3.1995) ברמלה. אחות של נוי, ליר, רוי וריף.

קים גדלה בבית חם ואוהב, תומך ומפרגן. הוריה הִרבו לעודד אותה ואת ארבעת אחיה ואחיותיה, דאגו לכול, הסיעו לאן שצריך ותמיד היו שם בשבילה, באהבה גדולה.

היו לה שלל כינויי חיבה, כמו: קימי, קימוש וקיצו. חיוך ענק עיטר תדיר את פניה היפות. מאז ומתמיד ידעה קים מה היא אוהבת ומה היא רוצה. כשלמדה לכתוב – כתבה ביומנה מה היא מתכוננת ללבוש למחרת בבוקר, ובחרה בעצמה את פריטי הלבוש, אפילו אם אימה התנגדה לבחירתה. היא ניחנה בחוש משובח לאופנה, סטייליסטית מלידה; בילדותה תפרה בגדים לבובות הברבי שלה ובנעוריה תפרה לעצמה בגדים והכינה תחפושות לפורים.

קים למדה והתחנכה בבית הספר היסודי "מענית" ברמלה, בחטיבת הביניים "עידנים" ובתיכון של רשת "עמל" בעירהּ – בית הספר הרב תחומי על שם יגאל אלון. תלמידה טובה ומוכשרת ובעיקר חברה טובה, אהובה ואהודה. היא יצרה בקלות קשרים דרך האינטרנט עם רבים מבני גילה מכל רחבי הארץ. בשכונת מגוריה ברמלה כולם הכירוה ואהבוה.

יכולותיה האמנותיות התבטאו במגוון תחומים רחב: היא ציירה, רקדה בחוגי ריקוד, אהבה לכתוב ושרה, בעיקר בטקסים בבית הספר. לצד לימודיה הייתה פעילה מאוד הן בארגון מסיבות והן במועצת התלמידים.

בחריצותה הרבה מימנה קים את שיעורי הנהיגה שלה ואת המסע לפולין, כי לא אהבה לקחת כסף מהוריה.

משפחתה של קים שימשה לה עוגן איתן. עם אימה נלי ועם אחותה ליר נהגה לבלות מדי יום שישי בקניון, הן קנו בגדים וישבו בבית קפה. קים קראה לאימה מוש-מוש, ולאביה קראה פאפי. האב קלוד הוא ספר במקצועו, וקים אהבה את חידושי התסרוקות ואת ההמצאות שניסה בשיערה. היא הייתה קשורה אליו מאוד. גם לסבתה רחל, אימה של נלי, הייתה מחוברת וכינתה אותה מַמְקוּשׁ. קשר חם ואוהב נרקם גם עם דודתה קאתי – אותה נהגה לכנות קאתוש. עם אחיה ואחיותיה האהובים נהנתה להשתובב, להצטלם ולצלם יחד סרטונים. היא ונוי, אחיה הבכור, היו חברים טובים. את רוי, אחותה הצעירה, נהגה לסרק בתסרוקות מיוחדות.

קים הייתה קרובה במיוחד לליר, האחות שנולדה אחריה. היא הרבתה לספר לחברותיה בשירות הצבאי על ליר ועל הקשר המיוחד ביניהן, תיארה את השיגעונות המשותפים שלהן, את הריבים ואת הצעקות בנוגע לבגדים, את הצחוקים ואת החוויות. על יחסיהן אפשר ללמוד מברכתה של קים ליום הולדתה השבעה-עשר של אחותה, בפייסבוק: "... לפעמים אני מתבלבלת בינינו, ז'תומרת, את כמו אחותי הגדולה ולפעמים אני מרגישה הקטנה. מקום מפלט שלי, חברת סוד שלי, אני כל כך שמחה שיש לי אותך, את הדוגמה לאחות המושלמת, מיני סנגור. אני מאחלת שתמיד תהיי מוקפת באנשים שאוהבים אותך ומעריכים אותך, את בנאדם כל כך חזק וטוב. תמשיכי להצחיק ולייעץ לי בכל דבר, ותדעי שיש לך אותי לכל החיים, לא משנה מה יקרה. ואגב היום אני מסכימה לך לגעת בבגדים שלי."

ליר ענתה לה: "אני שמחה הכי בעולם שיש לי אותך!! זאת שאני תמיד רצה אליה ראשונה שקורה לי משהו והראשונה שיודעת עליי הכול!! זכיתי באחות מדהימה.אוהבת אותך!"

קים התגייסה לשח"ם (שירות חובה במשטרה), כשוטרת ביחידת משמר הגבולות השייכת למחוז מרכז במשטרה. היא עבדה בסיור בנמל התעופה "בן גוריון" והשקיעה בעבודתה. נאמנה, בעלת מוסר עבודה גבוה ופרפקציוניסטית. בזכות כל אלה הוכתרה שוטרת מצטיינת. חברתה הטובה לינוי שירתה איתה לכל אורך השירות ושתיהן זכו לכינוי "משטרת האופנה", בשל יופיין, טיפוחן והופעתן המוקפדת. קים התיידדה עם השוטרים ששירתו איתה והעריכה מאוד את הסגל הפיקודי. אסנת, המפקדת הישירה שלה, שימשה לה כאם שנייה. מפקדת המרחב סיגל שימשה לה מקור השראה וקים שאפה להתקדם ולשרת יום אחד כמוה, בתפקיד מפקדת מרחב. היא חשה סיפוק מעבודתה והייתה גאה בתרומתה.

לעתים כתבה הגיגים ועצות לחיים, והעלתה אותם לחשבון שלה באינסטגרם.

"מול הים, איפה שלא מכירים אותך, והזמן כאילו לא קיים. מקום אחר, רחוק מהבית ומהמשפחה, שם תוכל לשכוח מי אתה. / סע רחוק, בלי דאגות, תן לרגע להוביל אותך, עזוב שטויות, תתחיל להיות, תהנה מהחיים שלך / כשאתה לבד ושקט מהדהד אותך, והמחשבות כבר לא רודפות אותך... מתרגש, חולם, מתרפק על הגעגועים ומבין: האופק מחכה לך..."

עוד כתבה: "תרשו לעצמכם להתאהב, תחייכו, תעריכו את הדברים הקטנים, תחבקו אנשים שאתם אוהבים, תתנשקו באיטיות, תשכחו מהאגו, מספיק עם השטויות והכעסים, אל תמהרו להתבגר, הכול יכול להשתנות ברגע."

בכתביה הקצרים שיתפה את קוראיה ברגשותיה: "בדרך... לא יודעת לאן. גם לא כל כך מעניין אותי. שמה אוזניות ומפעילה את הפלייליסט. כל שיר שנשמע, אני חושבת שכתבו אותו עליך. כל בית, כל פזמון... הפנים שלך עולות מולי וסרט של זיכרונות רץ לי בעיניים. אבל אי אפשר להרוג את הזיכרונות, גם לא להסתיר אותם. אפשר רק לשכוח אותם. אבל איך אני יכולה לשכוח משהו כל כך יפה? כל כך טוב? כל כך שלי... מילה אחת שנוגעת והרגשה של חנק, של עיניים מלאות בדמעות וכאב. וזה הכי בסדר בעולם. תמיד אמרו שעדיף לפרוק מאשר להחזיק, להדחיק... המועקה שלוחצת פתאום, כל כך חזק. הרגשה שעוד שנייה אתה מתפוצץ מבפנים. איך מוותרים אחרי כל כך הרבה מלחמות, על אהבה?"

"רואה, שומעת, מדברת, מחבקת, מלטפת, מנשקת, מריחה, מתרגשת, יוצרת זיכרונות, חולמת, מדמיינת, יוזמת, פועלת ושוב מתרגשת, סופרת ימים, סופרת דקות, סופרת שניות, פרפרים, דואגת, נזכרת, תוהה, נפגעת, נשברת, בוכה, נעלמת ושוב חולמת ..."

בקטעים שונים משתקפת תפיסת עולמה באשר לדרך שבה כדאי לחיות: "הנטייה שלנו כבני אדם היא ... להקשיב למה שאנחנו רוצים. אבל החיים לא פועלים ככה. הם מספקים לנו את מה שאנחנו צריכים, את מה שהכי טוב בשבילנו. – את מה שהוא באופן ברור לטובתנו, החיים שלכם יתנהלו הרבה יותר טוב ברגע שתתחילו להקשיב להם. הניחו לחיים להוביל אתכם במקום לנסות לדחוף אותם קדימה."

"במקום לחיות את החיים שעושים לך טוב, אתה חי את החיים כמו שאתה רוצה שיזכרו אותך. // מה אכפת לך איך יזכרו אותך?"

רב-שוטר קים הלוס נפלה בעת שירותה ביום ד' באדר תשע"ה (23.2.2015), בת עשרים בנפלה. הובאה למנוחות בחלקת אנשי כוחות הביטחון בבית העלמין הישן ברמלה. הותירה אחריה הורים, שני אחים – נוי וריף ושתי אחיות – ליר ורוי.

# data[].attributes.headline
סמל ראשון רפאל (רפי) לנקרי

# data[].attributes.subject
סמל ראשון רפאל (רפי) לנקרי

# data[].attributes.body
רפאל (רפי), בן רובידה ומימון, נולד בשנת תשי"ב (1952) במקנס שבמרוקו, ועלה ארצה עם משפחתו בשנת 1963. הוא למד בבית-הספר היסודי-ממלכתי ג' ברמלה ואחרי-כן סיים את לימודיו בבית-הספר התיכון "עמל" ברמלה. רפי היה תלמיד טוב וממושמע והיה אהוב על מוריו ועל חבריו. הוא היה חבר בתנועת הצופים ברמלה ונמנה עם חברי גרעין "יראון". חובב ספורט היה ונלהב מאוד לכדורגל ולכדורסל. הוא אהב מוסיקה מודרנית, האזין הרבה לשירים, כתב שירים וניגן בגיטרה. הוא היה אוהב אדם והרבה להתנדב לפעילות ציבורית. פעלתן היה ונרתם לכל משימה במלוא המרץ. כל שעשה, עשה בהתלהבות ובמסירות, כמו ביקש לנצל כל רגע בחייו. תכניותיו ורעיונותיו היו שקולים והוא בחן כל עניין במחשבה מעמיקה. הוא ידע להתעקש, לעמוד על דעתו בהחלטיות, ולא לוותר בעניין שנראה צודק בעיניו. אך כאשר נוכח שטעה, הודה בטעותו בחיוך של טוב לב. עם שהיה רצונו עז להגיע לשלמות במעשי ידיו, אהב את הפשטות ושמח היה בחלקו. חבריו נתנו אמון בדבריו ובהבטחותיו ומעולם לא אכזב אותם. אוזניו היו קשובות להם והם באו לשפוך את לבם לפניו ולמצוא פורקן בשעות מצוקה. בדברי בדיחה ידע לפייס בין יריבים ולעשות שלום ביניהם. הוא היה מלא מרץ ושופע חיוניות, ורוחו טובה עליו תמיד. בן מסור היה למשפחתו וכיבד את רגשותיהם הדתיים של הוריו. רפי היה אהוב ונערץ על הוריו ועל בני משפחתו כבן הזקונים. מילדותו הקסים יופיו את כל רואיו. הוריו עשו למענו כל אשר ביקש ומלאו את כל משאלותיו.

רפאל גויס לצה"ל בתחילת פברואר 1971 והוצב לחיל השריון. לאחר הטירונות השתלם בקורס למקצועות טנק "פאטון" ובקורס למדריכי מקצועות בבית-הספר לשריון, והדריך חניכים בקורסים. הוא היה חייל ומפקד טוב, אחראי ומסור לתפקידו, ולא הקפיד עם חניכיו על גינוני משמעת, אך דרש ביצוע מדויק. על חלקו בפעילות מבצעית הוענק לו "אות השירות המבצעי". בתקופת שירותו השתדל שלא להדאיג את הוריו והרבה לכתוב מכתבים הביתה, כדי למנוע מהם צער ודאגה. במלחמת יום-הכיפורים השתתף רפי בקרבות הבלימה והפריצה נגד המצרים בחזית סיני. מהיום הראשון נלחם באומץ לב ופעמים אחדות החליף טנקים שנפגעו, עד שמפקד הגדוד לקח אותו לטנק שלו, בזכות היותו תותחן מעולה. ביום כ' בתשרי תשל"ד (16.10.1973), בלילה שכוחות צה"ל צלחו את תעלת סואץ נפל רפי בקרב בגזרה המרכזית, אל מול "החווה הסינית". כתותחן בטנק של מפקד הגדוד, השמיד כלי שריון רבים של האויב עד שנקלע למארב של חיילים מצרים. פגז פגע בטנק שלו שהוביל בראש, והוא נהרג במקום. תחילה נחשב כנעדר, אך לימים זוהתה גופתו והוא הובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין ברמלה. השאיר אחריו אב, אם, חמישה אחים ושלוש אחיות. לאחר נופלו הועלה לדרגת סמל-ראשון. מתוך מכתבים שכתב למשפחתו השכולה מצטיירת דמותו, דמות לוחם אמיץ ומסור, שלחם בעוז, בביטחון ובאמונה בניצחון צה"ל.

במכתב תנחומים למשפחה השכולה כתב מפקדו: "רפאל דבק במשימתו, תוך גילוי אומץ לב והכרה בשליחות שמילא מול פני האויב".

# data[].attributes.headline
סמל ראשון יוסף קרויטורו

# data[].attributes.subject
סמל ראשון יוסף קרויטורו

# data[].attributes.body
בן ברוך ואדלה. נולד ביום י"ד בחשון תשי"ז (19.10.1956) ברומניה. בשנת 1965 עלה ארצה עם משפחתו והוא אז בן שמונה. למד בבית הספר היסודי 'בן-צבי' שברמלה, וסיים את לימודיו בבית הספר 'עמל' במגמה של אלקטרוניקה.

יוסף גויס לצה"ל בנובמבר 1974 והוצב לחיל הים. בעת שירותו עבר קורס טכנאי קשר ושרת שנתיים על ספינת טילים. לאחר שעבר השתלמות בהדרכה עסק בהדרכה בבסיס חיל הים. יוסף הצטיין כמדריך ועלה לדרגת סמל ראשון.

ביולי 1978 נשא יוסף לאישה את אסתר. שבוע לאחר נישואיו, ביום י"ח בסיון תשל"ח (23.6.1978) נפל יוסף בעת שירותו. הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי שברמלה. השאיר אחריו אישה, הורים ואח.

במכתב תנחומים למשפחה כתב מפקדו: "כמפקד, כמחנך וכחבר שימש יוסי מופת לכולם. זכורות לי השעות הארוכות בהן התלבטנו יחדיו בנושאים ובבעיות מעבר למשימות ההדרכה. הנכונות האישית שלו לתרום מזמנו וכישרונותיו האישיים לעיצוב אופיים של חניכיו לטובת חיל הים ולטובתם האישי, אפיינה את יחסו לעבודתו. בשירותו הצבאי ראה יוסי לא רק צורך לאומי אלא גם דרך חיים. תפקידו לא הצטמצם מעולם בהדרכה ובהוראה. החינוך והטיפול האישי בחניכיו היו מעבר לדרישות התפקיד..."

# data[].attributes.headline
רב סרן דוד בוזגלו

# data[].attributes.subject
רב סרן דוד בוזגלו

# data[].attributes.body
בן מזל ואליהו. נולד ביום י"ג בניסן תש"ך (10.4.1960) ברמלה ובה גדל ולמד. מאז היותו נער צעיר, נמנה עם המובילים בשכבת גילו במועצת התלמידים בתיכון ועם מדריכי הנוער בעיר. דוד נערץ על חניכיו, יזם וקידם פעולות יצירתיות וחינוכיות למענם ואף ייצג את העיר בפעילות הארצית בתחום זה.

הובלת הנוער בעיר לא היתה תחום העניין היחיד שלו. דוד ניחן בכישרון משחק נדיר, שבא לידי ביטוי בהשתתפות במופעים והצגות או בסרט בחוג לחובבים שבו השתתף. כישרון זה ליווה אותו גם במהלך השירות הצבאי הארוך שלו - בקורסים השונים או בבסיסי הקבע בחיל-האוויר.

באוקטובר 1978 התגייס דוד לחיל-האוויר, שירת כמכונאי מטוסים והמשיך לשירות קבע במקצוע זה. הוא קשר את גורלו עם הצבא וגם כשנישא לרונית בשנת 1982, נשאר להתגורר עם משפחתו בבסיסים שונים, ובעיקר בבסיס "נבטים" שבנגב.

דוד לא הסתפק בשירות ממוצע. הוא שאף תמיד להתקדם ולהצטיין, ואכן סיים לימודי הנדסה ויצא בגיל מבוגר יחסית לקורס קצינים. על אף פער הגילים הניכר בינו לבין שאר הצוערים, הוא השתלב מצוין וסיים את הקורס בהצלחה.

דוד מונה לקצין מוסך 'עיט' ולאחר-מכן לקצין אחזקה בטייסת 116.

תקופת הפיקוד שלו היתה רצופה הערכה מצד מפקדיו וחייליו. יחסי האנוש המצוינים שלו בשילוב יכולתו המקצועית הגבוהה הבליטו אותו כקצין מוביל.

כישרונו הייחודי וסבלנותו הפכו אותו גם לעמוד התווך של בני המשפחה, אשר נהגו להיוועץ בו בכל נושא ודוד הבין והתמצא בכל דבר.

בשנת 1994 חלה דוד במחלה קשה. הוא חש כאבים בבטנו, אך למרות זאת לא הסכים לוותר על טיול משפחות הטייסת . כמו-כן לא שיתף את הוריו בידיעה על מחלתו, על-מנת שלא לגרום להם צער, והחליט לידע אותם רק לאחר שיחלים.

תקופה זו ארכה שנתיים בלבד. כאילו הכל כוון מלמעלה, 'הותר' לו לחגוג את בר-המצווה של בנו בכורו אוהד ואת בת-המצווה של בתו הילה, שנחגגו ביחד. לאחר-מכן פרצה המחלה שנית וההידרדרות לא נעצרה עד מותו. דוד נפל בעת מילוי תפקידו ביום י"ב באייר תשנ"ז (19.5.1997) והוא בן שלושים-ושבע.

במותו הותיר אישה - רונית, בן - אוהד ושתי בנות - הילה ואור, הורים - מזל ואליהו, שני אחים - יהודה ואברהם ושתי אחיות - דינה וסימה.

שניים משלושת ילדיו של דוד סגרו מעין מעגל - אוהד התגייס ובחר לשרת בבסיס שבו שירת אביו והילה הלכה בדרכי אביה וסיימה קורס קצינות, כשעל דש חולצתה היא עונדת את סיכת המ"מ של אביה.

הוריו ואשתו של דוד הנציחו את שמו בבית-כנסת על שמו ועמלים על כתיבת ספר תורה לזכרו.

מפקד כנף 28 הספיד את דוד: "אתה - שרק הלכת... וכבר חסר נורא. חסר בבוקר מופז עם ריח דס"ל ורעם מנוע, חסר כאבא עם ריח המכונות שדבק בבגדיו, השולח ומקבל את ילדיו. חסר בלילה שחור, מחכה לכל ציפוריך שיאספו וינחתו בשלום, ממתין עם המוטורולה ביד, וסופר... הם נחתו כולם - ואתה הלכת. איתך ועם משפחתך - עמכם צערנו בסבל הנורא שפקד אתכם בעת האחרונה. נלחמת, עשית כל שלאל ידך, סבלת, לא ידעת מנוחה עד הסוף. עתה הזמן לנוח."

# data[].attributes.headline
רב טוראי ליז-עליזה שרביט

# data[].attributes.subject
רב טוראי ליז-עליזה שרביט

# data[].attributes.body
בתם של פנינה ומשה. נולדה ביום י"ג בסיוון תשמ"ו (20.6.1986) בישראל. אחות ליוסי.

ליז גדלה והתחנכה בעיר לוד. היא למדה בבית הספר היסודי "ספיר" בלוד והמשיכה את לימודיה בתיכון "עמל א'" ברמלה. בתקופה שקדמה לגיוסה לצה"ל היא הייתה חברה בשבט תנועת הצופים בלוד.

ליז הייתה ילדה מלאת חן וחיוניות, ילדה שחייכה לכולם, שאהבה לצחוק וצחוקה נשמע למרחקים. בתקופת לימודיה בבית הספר היסודי ובתיכון בלטה תמיד לחיוב והייתה אהודה על מורים ותלמידים כאחד. ליז הייתה הראשונה להתנדב לכל משימה וביצעה כל מטלה על הצד הטוב ביותר בכל מסגרת שבה השתתפה, בעיקר בלימודיה ואחר כך גם במסגרת הצבאית.

היא התגייסה לצה"ל ב-19 בדצמבר 2004 והייתה לוחמת מצטיינת בגדוד "קרקל" ואף נבחרה לחיילת מצטיינת בקורס מ"כים. הדבר אופייני לה, כיוון שתמיד שאפה להגיע למצוינות ולשלמות.

בזמן שירותה הצבאי דאגה באופן קבוע לכלל החיילים בגדוד ובעיקר לחיילים הבודדים, שלהם הקדישה תשומת לב מיוחדת. היא נהגה להתקשר לפנינה אמה ולבקש שתכין לחייל בודד אוכל ושתכבס לו את הבגדים. ליז דאגה להביא לחיילים את האוכל הביתי שאִמהּ הכינה וממתקים. הייתה לה את היכולת ליצור אווירה נעימה בין חבריה בגדוד.

כמה שעות לפני מותה שוחחה ליז עם אמהּ בטלפון ואמרה לה, "אימא, יש לי מסיבה עוד יומיים, תתכונני, אנחנו הולכות לקנות בגדים!'..." אך תכניותיה לא התממשו.

יומיים לפני סיום הקורס, ביום י"ט באייר תשס"ו (16.5.2006), נפלה רב-טוראי ליז (עליזה) שרביט בעת שירותה במחנה ביסל"ח (בית ספר למקצועות חיל הרגלים). בת עשרים הייתה בנפלה. היא הובאה למנוחות בבית העלמין הצבאי בלוד. הותירה אחריה הורים ואח.

מאות אנשים ליוו אותה בדרכה האחרונה – כל חיילי הפלוגה ורוב חיילי גדוד ה"קרקל", אזרחים רבים, חברים של המשפחה ושל ליז ובני העיר לוד שבאו לחלוק לה כבוד אחרון

# data[].attributes.headline
רב סרן בלה נבטיאן

# data[].attributes.subject
רב סרן בלה נבטיאן

# data[].attributes.body
בת ויולט ונעמטולה. בלה נולדה בפרס ביום כ"ז בסיוון תשל"ד (16.6.1974).

בשנת 1976 עלתה המשפחה לישראל. הם התיישבו ברמלה.

ב-8.7.1992 התגייסה בלה לצה"ל. היא שירתה בחיל התקשוב, עברה קורס קצינות ובתום שירות החובה המשיכה לשירות קבע.

רב-סרן בלה נפלה בעת מילוי תפקידה ביום ב' באייר תשס"א (25.4.2001). בת עשרים ושבע בנפלה. היא הובאה למנוחות בבית העלמין הצבאי ברמלה. הותירה הורים ושתי אחיות שושנה ואסתר.

על מצבתה של בלה כתבו אוהביה: "רבות בנות עשו חיל, ואת עלית על כולנה" (משלי ל"א, כ"ט).

# data[].attributes.headline
סמל ראשון שחר דוד בנדרקר

# data[].attributes.subject
סמל ראשון שחר דוד בנדרקר

# data[].attributes.body
בן רינה ויצחק. נולד ביום כ"ד באב תש"ם (6.8.1980) ברמלה. בן בכור להוריו, אח לחופית ולששי.

שחר היה תינוק, ילד ונער מתבגר בריא, שמנמן, שקט, רגוע ובעל חיוך ביישני. אופיו המקסים והשקט התגלה כבר בילדותו, וליווה אותו כל שנותיו. שחר גדל והתחנך ברמלה. הוא החל את לימודיו בבית-הספר היסודי 'שרת', המשיך בבית-הספר 'בן-גוריון' וסיימם בבית-הספר 'נוה יהונתן'.

תקופת ההתבגרות של שחר היתה מלאה שמחת חיים ומשובת נעורים, טיולים והרפתקאות. הוא בחר לעשות את לימודיו התיכוניים בבית-הספר התיכון 'עמל א', במגמת מחשבים.

ביולי 1998 גויס שחר לצה"ל ובתום אימוני הטירונות פנה ללימודים בכיתה י"ג, במסגרת העתודה. כעבור שנה סיים את לימודיו בהצלחה, והוסמך כטכנאי מחשבים.

בחודש מאי 1999 חזר שחר לצה"ל ונשלח לקורס טכנאי מערכות. בתום הקורס שובץ לשירות בחיל-המודיעין, בבסיס גלילות. "שחר ביצע את תפקידו תוך גילוי מקצועיות רבה, יוזמה ורצינות," סיפר מפקדו אל"ם דורון. "שחר היה חייל איכותי, מנהיג ומוביל, אשר נהג בנועם הליכות וסייע תמיד לסובבים אותו. בזכות טוב ליבו וחיוכו התמידי, היה אהוב על חבריו ומוערך מאוד על-ידי מפקדיו." ואכן שחר השרה תמיד אווירה נינוחה סביבו, עם החיוך המקסים שהיה מפזר סביבו כמו אבקת קסם.

במהלך שירותו השתתף שחר בקורסים שונים, ביניהם קורס תקשורת נתונים מתקדם, והועלה לדרגת סמ"ר. בשנת 2001 נבחר לחייל מצטיין והוענקה לו תעודת הצטיינות.

שחר אהב ספורט ובמיוחד כדורסל. גם בתקופת השירות הצבאי לא זנח את אהבתו זו, והקפיד להתאמן כמעט מדי יום בחדר הכושר ולשמור על כושרו הגופני.

ביום כ"ו בניסן תשס"ב (7.4.2002) נפל שחר בעת מילוי תפקידו בתאונת-דרכים שאירעה בכביש החוף, סמוך למחלף קיסריה. בן עשרים-ושתיים היה שחר בנופלו. הוא נהרג ארבעה ימים לפני המועד שבו היה אמור לסיים את שירות החובה ולהתחיל בשירות הקבע. הוא הובא למנוחות בבית-העלמין הצבאי ברמלה. הותיר אחריו הורים, אחות ואח.

# data[].attributes.headline
רב סמל ראשון רפאל (רפי) לוי

# data[].attributes.subject
רב סמל ראשון רפאל (רפי) לוי

# data[].attributes.body
בנם של סוזן ואברהם. נולד ביום ט"ז בטבת תשכ"א (4.1.1961) ברמלה, בבית החולים "אסף הרופא". אח בכור לארבעה אחים: מיכאל, חפי (חפציבה), אורלי וחגית.

רפי גדל במשפחה חמה ואוהבת. בילדותו המוקדמת גרה המשפחה עם הסבא, בשכונה ותיקה בלב רמלה שכונתה "גטו". כבר אז למד רפי את השפה הערבית המרוקאית ואת מנהגי העדה. הוא ידע להצחיק ולחקות במרוקאית את שדרני החדשות. משמלאו לו ארבע עברה משפחת לוי לרחוב אברהם הלל בעיר. גן הילדים היה סמוך מאוד לביתו, ובכל פעם שנמאס לו מיום הלימודים בגן הוא נהג לטפס על גדר הגן ולהשתחל הביתה מהחלון. אחיו מיכאל למד בעקבותיו את השיטה. לאורך השנים גדלו השניים ביחד, עם חברים משותפים.

רפי התחנך ברמלה ואהב אותה. בבית הספר היסודי "בן צבי" הוא היה תלמיד חרוץ ומצטיין, שאהב לקרוא ספרים כבר בדרך מהספרייה הביתה. אך בתיכון "עמל א" פרק עול והפך ל"המלך של עמל" – כך כינו אותו תלמידים בזמנו ופחדו להתקרב. בסוף כיתה י"א החליט לעבור לתיכון האקסטרני "רון" בתל אביב. למרות פער של כשלוש שנים הצליח להשלים את הלימודים ולסיים עם תעודת בגרות כמעט מלאה. את הבחינות החסרות השלים אחרי השירות בצה"ל.

כנער השתתף בשעות הפנאי בפעולות של תנועת "הצופים" ושיחק כדורגל עם ילדי השכונה על חלקת הדשא שמאחורי בניין המגורים. המשחק הפך לחלק בלתי נפרד מחייו, הן כשחקן חובב והן כאוהד של הפועל רמלה. מאוחר יותר – היה לאוהד של בית"ר ירושלים.

לקראת מועד הגיוס היה ברור לו שהוא מתנדב לחיל קרבי. ואכן, ב-5 באוגוסט 1979 התגייס לשירות חובה בהנדסה קרבית. רפי היה מגיסט, חייל מצוין ואהוד. תפקידו האחרון בשירות חובה – רב סמל פלוגתי (רס"פ). הוריו דאגו לו מאוד והתאכזבו כשלא היה מגיע לשבת, אבל הוא עצמו מעולם לא התלונן אפילו אחרי שלושה שבועות מחוץ לבית, מפני שחשב כי זה מובן מאליו שיש להגן על הארץ. כשעמד להשתחרר פרצה מלחמת "שלום הגליל" ושירותו הוארך בשלושה חודשים. רפי איבד חברים רבים במלחמה ובעצמו ניצל ממוות לא פעם.

לאחר שחרורו עבד כמאבטח. בשירות מילואים בשנת 1983 התמנה לסמל מחלקה 1 בפלוגת חיל ההנדסה (פלחה"ן) שנוסדה אז. הוא היה חבר למופת, חייל אמיץ בעל כושר שיפוט מעולה, מפקד שהוביל את החיילים למשימות רבות בתשע-עשרה שנות השירות במילואים, והיה ל"אבא של הפלוגה". בפלוגת המילואים מילא תפקידים שונים, ממ"כ עד מ"מ. ארגן את הפלוגה וטיפל גם בבעיות החיילים שלא היו קשורות לשירות בצבא. אחד החיילים שלא רצה להתגייס למילואים והיה צפוי לעונש מאסר, ננזף על ידי רפי שהתנגד מאוד להשתמטות, ולבסוף התייצב לשירות.

חבריו למילואים מספרים על האווירה ששׂררה בפלוגה: אקשן בשטח ובבסיס עצמו, משחקי קלפים, צחוקים, שירים וריקודים. בלילות הסיור התחרו מי מכיר יותר מערכונים של "הגשש" ו"זהו זה". עם כמה מהם ניהל רפי שיחות מלב אל לב בשעות של שמירות משותפות. באימונים הוא תמיד היה מאוד ברור ברשת הקשר. בפתיחת ציר לא ויתר על גישוש. התאמץ, התלונן על הסיגריות שהורגות אותו וחזר לרכב הצה"לי בחיוך מנצח. עקשנות הייתה אחד הצדדים החזקים אצלו. אפשר היה לדבר איתו על הכול, מהקטן לגדול, מהפשוט ועד לרמה הפילוסופית. יכולתו לדבר עם כל אדם אפשרה לו להגיע לכל האנשים בפלוגה. באצילותו ידע איך לבצע את תפקידו ולהורות על ביצוע המטלות בלי הנחות ומבלי לפגוע באיש. אנשיו העריכו אותו בשל כך. לפעמים שמעו אותו מתווכח עם המ"פ מתוך דאגה לחיילים. מבחינה מקצועית הפלוגה פרחה בתקופתו כרס"פ. באינתיפאדה שירת בשכם. רפי היה אדם הוגן ואנושי. גילה סמכותיות וכבוד כלפי הערבים, תושבי המקום, ורכש את כבודם: כשהוא היה ברכב לא זרקו עליו אבנים.

בי"ט באדר תשס"ב (3.3.2002), בשעת בוקר מוקדמת פתח מחבל באש לעבר המחסום בצומת המשטרה הבריטית, והרג עשרה אנשים – חיילים ואזרחים. רפי וחייליו ממחלקה 2 הוזעקו למקום. רפי לא לבש את האפוד. בקשר נשמע אי סדר ורפי תפס מנהיגות. כשהגיעו ראו את האנשים שוכבים ירויים על הכביש, והחיילים בג'יפ ממוגן הירי אמרו לו: "רפי, אל תצא." שקט שרר מסביב ורפי פקד: "רק אני יוצא." יוני סיפר: "בלמתי ורפי פתח את הדלת, דָּרך את נשקו וברגע שהניח את רגליו על הקרקע – נפל... הוא לא חשב על עצמו באותו רגע וזה מה שעלה לו בחייו." החלטתו העידה על נחישותו. הוא רצה לעזור לפצועים. אך המחבל היה שם עדיין, הסתתר על הגבעה שמעל למחסום, וירה בו כדור בודד. רובה הקרבין התפוצץ והמחבל נמלט לשטח הרשות הפלסטינית. רפי היה האחרון שנפגע מהיריות. שנתיים וחצי מאוחר יותר נתפס המחבל ונשפט לאחד-עשר מאסרי עולם.

# data[].attributes.headline
סמל ראשון שרון שיטובי

# data[].attributes.subject
סמל ראשון שרון שיטובי

# data[].attributes.body
בן סוזן ושמואל. נולד ביום כ"ה באלול תשל"ט (17.9.1979), בן רביעי במשפחה בת חמישה בנים, אח לניסים, אבי, גולן ואריק. שרון נקרא על שמו של אריק שרון.

ילד סקרן, ביישן וברוך כישרונות, שגדל והתחנך ברמלה. שרון סיים את לימודיו היסודיים בבית-הספר 'אשכול', כשהוא מותיר רושם עז על כולם כילד חברותי האוהב לסייע לזולת. בבית-הספר התיכון 'עמל א' הצטיין בלימודיו והיה אהוד על חבריו הרבים ועל מוריו. שרון נחשב לעילוי בתחום המחשבים והמשיך בלימודי הנדסת תוכנה בכיתה י"ג. על אף הצלחותיו בלימודים ביקש שרון להקדים את גיוסו, ובתום י"ג כיתות החליט להפסיק את לימודיו ולהתגייס ליחידה מובחרת.

שרון היה בן ואח אוהב שהקדיש שעות רבות לבילוי בחברת הוריו, אחיו וקרובי משפחתו. הוא חיכה בהתרגשות רבה ללידת אחיינו הראשון, אך לא זכה לרגע מאושר זה.

שרון היה הרפתקן, חובב אתגרים, המוקף תמיד חברים רבים, להם היה חבר טוב ונאמן, הנכון תמיד לסייע ולתת כתף לכל מי שנזקק. תמיד ביקש להשכין שלום בין אנשים, ודאג לפשר ולפתור מחלוקות בין חבריו ובין בני משפחתו, בשאיפה כי כל הצדדים הנוגעים במחלוקת יהיו שמחים ומרוצים כמוהו.

שרון, שחונך על ערכי אהבת הארץ, פטריוטיות ומסירות נפש, דחה זימון ליחידת המחשבים ובחר להמשיך במסורת המשפחתית ולהתגייס ליחידה קרבית, כאביו וכאחיו הבוגרים, ולממש את שאיפתו לתת למדינה את המירב.

ביום 25.9.1997 גויס שרון לצה"ל. את שירותו עשה כלוחם בגדוד 'גדעון' בחטיבת 'גולני'. במאי 2000, כשיצא צה"ל מלבנון, היה שרון בשיירה האחרונה. תמונתו פורסמה בכלי התקשורת כשהוא מניף את דגל ישראל. שרון זכה בהערכה רבה בקרב מפקדיו, שייעדו אותו לקורס קצינים. שרון העדיף להישאר עם חבריו בתעסוקה המבצעית על פני יציאה לקורס קצינים והדרכת טירונים. בשיחה האחרונה שקיים עם מפקד הגדוד סוכם כי ייצא להכנה הקרובה לקורס קצינים ועד אז יישאר עם חבריו לתעסוקה מבצעית בחממות כפר דרום.

ביום שבת 18.11.2000 חדר מחבל לאזור החממות בכפר דרום. בחמש לפנות בוקר, בעת ששרון היה בדרכו להעיר את חבריו למשימות, הוא שמע יריות. מהיריות נהרג סמ"ר שניר פלום. שרון חשש שהמחבל ייכנס לביתן שבו ישנו חבריו, ניצב מול המחבל וניהל עימו קרב פנים אל פנים. שרון פצע את המחבל באורח קשה, אך נורה בראשו. במעשה זה הציל את חייהם של חבריו ליחידה, שישנו במגורים ולא ידעו על המתחולל. הוא הובהל במצב קשה לבית-החולים סורוקה, שם נאבק יומיים על חייו. ביום כ"ב בחשוון תשס"א (20.11.2000) נפטר שרון והוא בן עשרים-ואחת וחודשיים. הוא הובא למנוחות בבית-העלמין הצבאי ברמלה. הותיר אחריו הורים וארבעה אחים. לאחר נפילתו הועלה שרון לדרגת סמ"ר. בשורות הכיתוב האישי על מצבתו נחקק: 'שרון, גיבור ואמיץ, כולנו כואבים את לכתך. אתה חרוט בליבנו לנצח'.

עם לכתו נגוזו חלומות רבים שרקם שרון לחיים האזרחיים לאחר שירותו הצבאי - להיות עיתונאי, לטייל בחו"ל ולשאת לאישה את חברתו יעל.

הרמטכ"ל, רב-אלוף שאול מופז, כותב למשפחה: "שרון היה מועמד ראוי בעיני מפקדיו ליציאה לקורס הקצינים בזכות יכולת הפיקוד בה ניחן. תקופה ארוכה משירותו עשה בלבנון, והשתתף כלוחם במבצע היציאה מלבנון. חבריו ומפקדיו העידו עליו כי היה ישר והגון, וכי ניתן היה לסמוך עליו בכל עת. כלוחם, ביצע את תפקידו ללא דופי. מפקדיו וחבריו ידעו להעריך את נחישותו ואת נכונותו להתנדב ולהתייצב תמיד בראש הכוח."

מפקד היחידה, סא"ל ניר, מוסיף וכותב: "שרון היה לוחם 'גולני', אשר התנדב לכל פעילות מבצעית ביחידה. הוא לחם במוצבים החודרים בעומק רצועת הביטחון בלבנון, ולאחרונה לחם בגזרת גוש קטיף. בשיחתנו האחרונה, לאחר ששב מקורס מדריכי כיתות, סיכמנו כי ייצא לקורס קצינים בעוד מספר שבועות. הסברתי לשרון כי אני מעוניין מאוד לראותו קצין ביחידה. נפילתו של שרון הינה אובדן כבד לכם, משפחתו ולנו, הגדוד והפלוגה בפרט."

# data[].attributes.headline
רב סמל יוסף (יוסי) אברהמי

# data[].attributes.subject
רב סמל יוסף (יוסי) אברהמי

# data[].attributes.body
בן אסתר וניסים. נולד ברמלה ביום ב' בסיון תשכ"ב (3.6.1962), ונקרא על-שם סבו מצד אביו. בן בכור להוריו, אחריו נולדו אחיותיו שירלי והדס. אמו מספרת: "כאשר טיילנו עם יוסי בעגלתו בעיר רמלה, היה שובה לב כל המביטים ביופיו המיוחד, גומות החן המקסימות שעל שתי לחייו, ונקודת החן המיוחדת שהיתה רק שלו והתנוססה על פניו בגאווה." יוסי למד בבית-הספר היסודי "אריאל" ומשעברו דירה עבר לבית-הספר 'מענית' וסיים את לימודיו בבית-הספר התיכון עמל א' במגמת חשמל.

מנעוריו היה חניך בצופי רמלה ושיחק כדורסל בקבוצת 'נוה דוד' בעיר. מוקף תמיד חברים, שאהב לבלות איתם. כשלמד בתיכון אירגן מסיבות ריקודים ואף היה שדרן הרדיו של בית-הספר. אמו מספרת: "יוסי היה בעל נפש רכה, עדינה, אוהבת ומתחשבת. אהב מוזיקה מכל סוג ובעיקר קלאסית, אשר צליליה נשמעו ברקע הבית כמעט כל הזמן. אהב לצייר, לשרטט ולפסל. בתקופת נעוריו השתתף בקייטנות של נוער שוחר אמנות מכל העולם, שהתקיימו מדי קיץ בבית וגן בירושלים. יוסי אהב לצלם, ותמיד מצלמה היתה צמודה לכתפו - בטיולים, אירועים ושמחות, ובעיקר כאשר נולדו ילדיו".

בחודש נובמבר 1980 התגייס יוסי לצה"ל. את שירותו עשה בחיל-התותחנים בדרום הארץ.

בתום השירות הסדיר נסע לטייל בחו"ל, בעיקר בלונדון, העיר שאהב במיוחד. באחד מטיוליו הכיר את חנה, ואחרי זמן-מה השניים נישאו ועברו לגור בפתח תקווה. בתחילת 1992 נולדה בתם הבכורה - שני, ושלוש שנים אחר-כך נולדו התאומים - רועי ועידן. יוסי אהב עד מאוד את משפחתו, הוא היה אב ובעל מסור ודואג, גאה מאוד בילדיו ובהתפתחותם.

יוסי עבד קשה לפרנסת משפחתו, אך מצא זמן גם להתנדבות למען הקהילה. אחד מתחביביו היה ירי באקדח, והוא היה לשוטר מתנדב בעיר מגוריו פתח תקווה. בשירות המילואים התנדב ליחידת צנחנים, שם עסק בהדרכת החיילים בירי והשתתף בפעולות מבצעיות שונות. את פעילותו זו שמר בסוד ממשפחתו, כדי שלא ידאגו. על שירותו סיפר למשפחה מפקדו, אל"ם דרור: "יוסף היה חייל מוכשר, ערכי ואחראי, אשר סייע רבות לחבריו ונודע בהיותו קפדן ומסודר. בזכות תכונות אלו תרם רבות למפקדת החטיבה וללוחמים שבה. משפחתו היתה ראשונה במעלה בסדר עדיפויותיו."

ביום 10.10.2000 נקרא יוסי לשירות מילואים. יומיים לאחר-מכן, ביום י"ג בתשרי תשס"א (12.10.2000) יצא יוסי עם רב"ט ודים נורז'יץ לפעילות מבצעית ברמאללה. השניים טעו בדרכם ליחידת המילואים ונכנסו לרמאללה. הם נלקחו בידי שוטרים פלסטינים לתחנת המשטרה בעיר, שם מצאו את מותם בלינץ' מחריד כאשר המון פלסטיני משתולל פרץ לתחנת המשטרה ורצח אותם באכזריות נוראה.

בן שלושים-ושמונה היה יוסי במותו. הוא הובא למנוחות בבית-העלמין הצבאי סגולה, בפתח תקווה. הותיר אחריו אישה, בת ושני בנים, הורים ושתי אחיות. לאחר מותו הועלה יוסי לדרגת רס"ל.

# data[].attributes.headline
טוראי ארז-עזרא חדד

# data[].attributes.subject
טוראי ארז-עזרא חדד

# data[].attributes.body
ן לילי ויוסף. נולד ביום א' באדר תש"ם (18.2.1980) ברמלה, אח צעיר לרוני, נינה וצהלה. האחיות והרופאים התפעלו מיופיו של הרך הנולד וכשהגישו אותו ליולדת חייכו ואמרו: "נולד לך נסיך. אפילו מלכה היתה מתגאה בו." וארז אכן הצדיק את התואר "נסיך" שליווה אותו כל חייו. מילדות היה חייכן, עדין ומקסים. אהב להתפנק והקרין חום ואהבה לכל מי שהיה במחיצתו.

ארז למד בבית-הספר היסודי 'מענית' ובבית-הספר התיכון 'עמל א'', במגמת מחשבים. תלמיד טוב וממושמע, שופע קסם אישי, בעל יכולת הנהגה ובוטח בעצמו. תקופת נערותו היתה תקופה של זוהר. סיפר אחד מחבריו: "בשבילנו, החברים, ארז הוא 'ארז חדד הג'ינג'י העיראקי הגזעי'! עיראקי כזה נדיר אין בכל העולם: בהיר, עם עיניים כחולות מהממות ומאירות כשמש, רזה לאללה ועוד ג'ינג'י... תמיד הצחיק את כולם בשיעורים. רק פתח את הפה וכל הכיתה היתה על הרצפה... חבר טוב וגבר אמיתי, כשהיו צריכים אותו, אף פעם לא איכזב, תמיד הפתיע מחדש ולטובה... ארז היה בן, אח, דוד וחבר טוב, מלא בחום ואהבה. החיוך שלו האיר את הסביבה. הלב שלו נתן בלי סוף. שובב כזה, מותק, איש טוב, שהסתדר עם כולם. המשפט 'אין כמוהו בחור כארז' הומצא בשביל ארז של כולנו, 'ארז חדד הגזעי'."

עיניו של ארז הקרינו תמיד אושר פנימי, טוב לב ונכונות להושיט יד ולעזור, לתת הרגשה טובה ולקיים הלכה למעשה את האמירות: "כבד את אביך ואת אמך", "מה ששנוא עליך אל תעשה לחברך", ויותר מכל "ואהבת לרעך כמוך". כך היה ארז - נהנה לקבל, ומקפיד בהנאה לתת.

ארז היה שחקן מוכשר במשחקי כדור, בעיקר כדורסל. הוא נמנה עם האוהדים השרופים של קבוצות הכדורגל והכדורסל של 'מכבי תל אביב', והקפיד לצפות במשחקיהן ברחבי הארץ. הוא אהב להאזין למוסיקה לסוגיה השונים, לבלות עם חבריו הרבים, בטיולים, בקולנוע ועל רחבת הריקודים - 'לקרוע את הרחבה', לרקוד עוד ועוד, ליהנות מטעם החיים המשכר, מטעם האהבה הטהורה והחברים הטובים. גם אחרי שהתגייס לצבא, היה מגיע עייף מאוד לחופשה, חולק חוויות עם המשפחה ומהר מאד מתגבר על העייפות ויוצא לבלות עם חברתו הדס ועם כל החבר'ה.

בחודש אוגוסט 1998 התגייס ארז לצה"ל, למשטרה הצבאית. סיים בהצטיינות קורס שיטור ותעבורה והוצב לשרת בבסיס בתרקומייה שליד חברון. גם שם בלט מאוד באישיותו. מספר מפקדו, רס"ן ראיד: "במשך שירותו של ארז ביחידתי גיליתי, יחד עם חבריו ליחידה, שארז ביצע את משימותיו על הצד הטוב ביותר, ובדרכו הנעימה והשקטה עזר לחבריו בכל עת. בזכות תכונות אלו, ובזכות המוטיבציה הגבוהה שהפגין, המלצתי עליו כמועמד לקורס קצינים."

ביום ט"ו באייר תשנ"ט (1.5.1999) נפל ארז בעת מילוי תפקידו והוא בן תשע-עשרה. הוא הובא למנוחות בחלקה הצבאית בבית-העלמין ברמלה. הותיר אחריו הורים, אח ושתי אחיות.

# data[].attributes.headline
רב טוראי אדם וולף

# data[].attributes.subject
רב טוראי אדם וולף

# data[].attributes.body
בנם הבכור של לילי וזליק. נולד ביום ל 'בתשרי תשל"ט (31.10.1978) בלוד. אח לאורית. למד בבית הספר היסודי "ספיר" שבלוד, ובבית הספר התיכון "עמל א'" שברמלה.

אדם היה כדורסלן מצצטיין ומגוון לשחק בכל ההזדמנות. המרבית זמנו השקיע בלימודים, וסיימם בהצטיינות עם תעודת בגרות מלאה שלושים ושש הקמפיין - מגמת פיזיקה ומחשבים. היה ביקא את קרבתו.

אדם התגייס לצה"ל ב -17.3.1997. בראשית שירותו הועבר מיחידה ליחידה עד שהגיע לחיל החימוש, שם שימש נהג.

אדם היה בחור שקט, חרוץ, ישר וטוב לב ותמיד דאג לצורכיהם של אחרים - במשפחה, בצבא ובקרב חבריו. היה חכם, צנוע והצטיין בכל מעשיו.

ביום כ"א בתמוז תשנ"ח (15.7.1998) נפל אדם בעת שירותו והוא בן עשרים. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי בלוד. הניח הורים ואחות.

# data[].attributes.headline
סמל יצחק (איציק) בר אלי

# data[].attributes.subject
סמל יצחק (איציק) בר אלי

# data[].attributes.body
בן לילי ואליהו, נולד ביום ט"ז בחשוון תשי"ט (30.10.1958) ברמלה. יצחק למד בבית-הספר היסודי "מענית" ברמלה, והמשיך את לימודיו בבית-הספר התיכון המקצועי "עמל" עירו. כמנהג נערים בני גילו, עסק יצחק בספורט הספרופת התבגרותו. הוא שיחק כדורגל וכדורסל, ושיחק בקבוצה בנווה דוד שברמלה. רוח ההתנדבות והרגשת המעורבות החברתית השנייה בו, הובילו אותו הקדיש ממרצו להדרכת נוער שוליים בעירו ולפעילות במשמר האזרחי. בבית הספר הספר התיכון למד יצחק מגמת מכניקה.

כאשר הגיע זמן גיוסו, הוא הלך לקורס טיס והאשקל מעמד בו זמן ממושך. כאשר נשר מהקורס, הופנה יצחק לחיל-החימוש. יצחק השתלם בקורסים רבים, והתקדם בעבודתו בזכות מוחו החריף ואושר ההשתדלות שלו. הספרה זו נשא לאשה את הריקי, ובנה להבית חם. -1983 נולד בנו אייל.

בפלוגת המילואים בחרמ"ש שירת איציק שלוש שנים בלבד, יכולת הייתה רבה ולדברי מפקדו, "כל מפקד היה מתברך בו".

חבריו ביחידה מעידים עליו כי היה היה היה חייכן, נוח לבריות, אדם שאפשר לסמוך עליו, וחייל המקבל בהבנה גם תפקידים נוספים שמטילים עליו. מעורבותו בפלוגה הייתה עמוקה וחרגה מן המקובל, כמצופה מחייל "חדש" קטן. במכתב שכתב מפקדו למשפחה, הוא ציין, כי איציק היה "חייל למופת וגם בשירותו בלבנון ביצע את כל המוטל עליו באופן הטוב ביותר".

בזמן מלחמת שלום הגליל הייתה יחידתו בציר החוף, וכאשר חזרה לשטנץ, ליד מטולה ממש, קרה האסון: איציק נפגע ממטען צד שהוטמן בדרכו.

יצחק נפל בבית ביום י"ט בשבט תשמ"ה (10.2.1985), והובא לקבורה בבית-הקברות הצבאי ברמלה. בן 26 שנים הוא היה בנופלו. הוא הניח אחריו אשה ובן, הורים וחמישה אחים ואחיות.

# data[].attributes.headline
סמל דוד (דודו) פרץ

# data[].attributes.subject
סמל דוד (דודו) פרץ

# data[].attributes.body
בן מרסל ומשה, נולד ביום כ"ו באדר תשכ"ט (16.3.1959) ברמלה. דוד למד בבית-הספר היסודי "מענית", והמשיך את לימודיו בבית-הספר המקצועי "עמל א'" במגמת חשמל. דוד הרבה לעסוק בספורט, בכדורגל, בכדורסל, בקליעה למטרה ובשחייה. הוא אהב לקרוא ספרים, ובעיקר בנושא הפסיכולוגיה. כנער היה מסור מאד למשפחתו. היו לו חברים וידידים רבים והוא היה אהוד על כולם. הם העריצו אותו על שהיה אדם שנעים לשוחח אתו שיחות ארוכות ומשמעותיות וכן אהב להקשיב לחברים ולסייע להם ככל האפשר. הוא השתייך לתנועת "הנוער העובד והלומד הלאומי". לקראת גיוסו לצה"ל, הצטרף דוד לגרעין נח"ל שיועד להתיישב בכפר-עזה. לפני שהתגייס, הוא יצא לתקופת של"ת בקיבוץ אשדות-יעקב.

בינואר 1978 התגייס דוד לצה"ל, עבר טירונות ושירת בגדוד נח"ל בבקעת הירדן. הוא נשלח לקורס מ"כים, סיימו בהצלחה ועלה לדרגת רב"ט. דוד היה מועמד לקורס קצינים, וחתם על התחייבות לשרת בצבא הקבע. בספטמבר 1979, הוא עלה לדרגת סמל.

בליל כ"ג בניסן תש"ם (8.4.1980) היה דוד בסיור ביטחון שוטף לאורך גדר המערכת בבקעת הירדן. באותו לילה ביצעה יחידתו מרדף באש חיה. בתרגיל נפגע דוד ונהרג. בן 21 שנים הוא היה במותו.

מפקד יחידתו כתב עליו להוריו: "סמל פרץ דוד היה אהוד ונערץ על חייליו ומפקדיו כאחד. מסירותו, דאגתו לחייליו, והאופן שבו ביצע את תפקידו כמפקד היו לסמל ולדוגמה לכולנו".

# data[].attributes.headline
רב טוראי ירמיהו (ירמי) שלי

# data[].attributes.subject
רב טוראי ירמיהו (ירמי) שלי

# data[].attributes.body
בן אשר ושושנה (נארה). נולד ביום כ"א בתמוז תשי"ז (20.7.1957) ברמלה. למד בבית הספר היסודי 'נוה-שלום', המשיך וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "עמל א' " שברמלה, שם למד חשמל ובקרת מערכות. ירמי היה תלמיד טוב וממושמע. הוא הצטיין במקצוע האלקטרוניקה ובזמנו הפנוי בנה אבזרי אלקטרוניקה ומערכות סטריאופוניות. הוא הצטרף למשמר האזרחי, לשמחת הוריו ובני משפחתו. ברבות הימים השתלם בקורס להכשרת נוער לתפקידים במשמר האזרחי, שהתקיים בבסיס הגדנ"ע בשדה בוקר. ירמי היה אופטימי באופיו ושמח בחלקו. הוא אהב את החיים ולא נהג להתלונן ולהזעיף פנים. החיוך לא מש מפניו. הוא אהב לעזור לזולת, דאג למשפחתו ולחבריו הרבים והיה בן מסור ונאמן להוריו. בכל מקום שהגיע אליו קשר מיד יחסי חברות הדוקים הוא לא העסיק עצמו בתכנון העתיד אלא נהנה מכל רגע בחייו ולא חשב על המחר.

ירמי גויס לצה"ל בספטמבר 1975 והושם לחיל האויר. לאחר הטירונות ולאחר שהשתלם בקורס חשמלאי מטוסים, הוצב ליחידת חיל האויר בתפקיד של חשמלאי מטוסים. ירמי לא אהב את תפקידו בחיל האויר ושאף לשרת ביחידת שדה קרבית. לאחר מאמצים ממושכים הצליח להשתחרר מיחידתו והתנדב לחיל הצנחנים. עם התנדבותו לתפקידו החדש השתנה ירמי לבלי הכר. הוא התקדם במהירות בחיל הצנחנים וצוין לשבח על ידי מפקדיו וחבריו. הוא נודע בפלוגתו כחייל העוזר לכול. חייל אמיץ הבז לפחד והמוכן להקדיש להגנת מולדתו. ירמי השתלם בקורס צניחה וסיימו בהצלחה רבה. גם כאשר נפצע ברגלו ונשלח לביתו לחופשה, לא הסכים להישאר בביתו וחזר ליחידה עוד בטרם החלים. הוא לא התלונן ועשה את כל המוטל עליו באהבה.

ביום כ"ג באייר תשל"ז (10.5.1977) נפל ירמי בעת מילוי תפקידו בהתרסקות מסוק בבקעת הירדן. באסון זה נהרגו 54 חיילים. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי שברמלה. השאיר אחריו הורים, שישה אחים ואחיות.

במכתב תנחומים למשפחה השכולה כתב מפקד היחידה: "אתם שייכים למשפחת הצנחנים המפוארת אשר הקריבה קרבנות רבים על מזבח ביטחון המדינה. ואני תקוה כי בזכות בנכם ואחיו הצנחנים לא נדע עוד מלחמה. חיילי הגדוד, חבריו ומפקדיו, ימשיכו ללכת בדרך שהורה לנו, דרך ההתנדבות וההקרבה, כדי לבצר את ביטחון העם למעננו ולמען כל עם ישראל".

# data[].attributes.headline
רב טוראי דניאל אלון

# data[].attributes.subject
רב טוראי דניאל אלון

# data[].attributes.body
דניאל, בן שמחה וסעדיה, נולד ביום כ"ד בתשרי תש"ד (23.10.1943) בעיר פז שבמרוקו. בשנת 1948 הגיעה משפחתו ארצה בעליה לא-חוקית, לאחר טלטולים רבים באנייה רעועה. בארץ לא מצאה המשפחה את מקומה ונאלצה לנדוד ממקום למקום עד אשר התיישבה בעיר לוד, ששוחררה באותו זמן. גם לימודיו של דניאל בבית הספר היסודי היו בסימן של נדודים. הוא למד בבית-ספר יסודי בלוד ובישיבת חב"ד על-יד לוד, ואחר כך עבר לפנימיית "הכפר הירוק" ולמד בה שלוש שנים. תקופת חייו בפנימיה הייתה מן המאושרות שידע. צורת החיים שם מצאה-חן בעיניו והוא נהנה מכל רגע בתקופה זו. גם בלימודים הצליח להשיג ציונים טובים. בחיי החברה התאקלם ועד מהרה קנה חברים רבים שאהבוהו בזכות היותו נעים-הליכות, טוב לב, צנוע וביישן. כשסיים את לימודיו היסודיים החליט ללמוד מסגרות בבית-הספר "עמל" ברמלה.

דניאל גויס לצה"ל בתחילת נובמבר 1961 והוצב לחטיבת גולני. לאחר סיום הטירונות התנדב לסיירת גולני. סמוך לסיום שירותו הסדיר ביקש לעבור קורס צניחה ואחר כך התנדב לצנחנים. בתקופת שירותו נבחר פעמים אחדות לצאת לפעולות תגמול מעבר לקווים, בזכות היותו חייל טוב, אמיץ-לב ובעל תושייה. גם ביחסיו עם חבריו הצטיין בנכונותו לעזור לזולת והיה אהוב ומקובל על הכל.

גם לאחר ששוחרר משירות סדיר, נקרא לתקופות של שירות מילואים ובמלחמת ששת-הימים השתתף בקרבות בגבעת-התחמושת ובפריצה לשער האריות. למחייתו עבד כמסגר בתעשייה הצבאית. ב-1971 נשא אישה ושנה אחר-כך נולד בנו-בכורו. הוא היה בעל ואב למופת, מסור ודואג למשפחתו. כשנולד בנו, לא היה מאושר וגאה ממנו. הוא הקדיש שעות רבות לבנו ולמשפחתו ובתקופה זו היה מאושר ושמח בחלקו. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים גויס דניאל ונשלח לסיני. הוא השתתף בקרבות הבלימה ואחרי-כן בקרב לצליחת תעלת סואץ. ביום י"ד בניסן תשל"ד (6.4.1974), נפל דניאל בעת מילוי תפקידו. השאיר אחריו אישה, בן, בת שנולדה לאחר נפילתו, הורים, חמישה אחים ואחות. הוא הובא למנוחת-עולמים בחלקה הצבאית בבית-העלמין ברמלה.

במכתב תנחומים למשפחה השכולה כתב מפקדו: "אין ניחומים על מותו של דניאל. הוא היה אהוב על מפקדיו ועל חבריו ומילא את כל התפקידים שהוטלו עליו בנאמנות ובמסירות".

# data[].attributes.headline
סמל שלמה פרטוש

# data[].attributes.subject
סמל שלמה פרטוש

# data[].attributes.body
בן יוסף ומזל. נולד ביום י"א באדר תשט"ו (5.3.1955) ברחובות. למד בבית-הספר היסודי 'מענית', המשיך והשלים את לימודיו בבית-הספר התיכון-מקצועי 'עמל', במגמה של חשמלאות-מנועים. טוב-לב היה שלמה, חברותי, מלא שמחת-חיים, מוכן תמיד לעזור לזולת, וגילה תמיד רוח-התנדבות, בזכות תכונותיו הטובות ואופיו הנוח היה אהוב מקובל על חבריו. בבית-הספר היה פעיל בארגון טיולים ברחבי-הארץ, וכן השתתף בעריכת אירועים חברתיים אחרים. היה בן מסור ונאמן להוריו, שנהגו להתייעץ בו בתחומים רבים ולרוב קיבלו את דעתו.

שלמה גויס לצה"ל במחצית נובמבר 1973 והוצב לחיל-החימוש. לאחר הטירונות ולאחר שהשתלם בקורס חשמלאי-מג"ח, הוצב לסדנה מרחבית של חיל-החימוש. כעבור פרק-זמן קצר הוסב מחשמלאי-מג"ח לנהג. שלמה גילה מסירות רבה לתפקידו. במאי 1974 הוענקה לו דרגת טוראי-ראשון. עד-מהרה רכש ניסיון וידע בעבודתו, קשר קשרי-ידידות עם חבריו ליחידה והיה מקובל ואהוב עליהם ועל המפקדים. בספטמבר 1974 הוענקה לו דרגת רב-טוראי, לפי המלצת מפקדו. בין שלמה ובין מפקדו נקשרו יחסי-רעות טובים-מאוד. ימים ארוכים נמצאו זה בחברת זה, ומפקדו סיפר עליו שמעולם לא התלונן, תמיד היה מוכן לבצע כל משימה, וגם בזמנים הקשים לא סר החיוך מעל פניו. בינואר 1976 הוענקה לו דרגת סמל.

ביום י"ח באייר תשל"ו (17.5.1976) נפל שלמה במילוי תפקידו. הובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין שברמלה. השאיר אחריו הורים, אח ושתי אחיות.

במכתב-תנחומים למשפחה השכולה כתב מפקדו: "יקר היה לי שלמה כבן, ואף אנו, משפחת לובשי-המדים, שכולים. שלמה היה רע וחבר טוב. זכיתם זכות גדולה שגידלתם בן כזה - נעים-סבר, נעים-הליכות, נאמן ומהימן, שמוכן תמיד לעזור לזולת ולבצע כל משימה מעל ומעבר לנדרש. זכות גדולה זכיתי אני, מפקדו, על ששלמה היה לי כבן. יהי זכרו ברוך."

# data[].attributes.headline
סמל ראשון משה בלטבן 

# data[].attributes.subject
סמל ראשון משה בלטבן 

# data[].attributes.body
משה, בן הניה וישראל, נולד ביום ב' בתשרי תרצ"ה (11.9.1934), ברביץ שבפולין ועלה ארצה עם משפחתו בשנת תש"ט (1949). הוא למד בבתי-ספר יסודיים ברוסיה ובפולין והמשיך את לימודיו בבית-הספר המקצועי "עמל" ברמלה. אחרי-כן למד בשעות הערב בבית-הספר התיכון "רמלה-לוד" ועמד בבחינות בגרות אקסטרניות. משה היה תלמיד שקדן והצטיין בלימודיו, והיה פעיל גם בגדנ"ע, שם עבר קורס קשר לגדנ"עים. כשסיים את לימודיו בבית-הספר המקצועי, החל לעבוד כמסגר בבית-החרושת למנועים "נחת רוח" ברמלה ובמשך הזמן עבר ל"חמת". הוא אהב את עבודתו ובכלל מצא הנאה מרובה בכל מעשה ידיו. הוא נהנה מהאתגר שבהכנת הצורות השונות ובהתלהבות היה מספר על בניית תבניות למוצרי מתכת. משה היה חובב ציד, דיג וקליעה למטרה. מטבעו היה אופטימי ובעל חוש הומור, וברוחו הטובה והעליזה תרם רבות לעידוד חבריו בשעות קשות. בזכות סבלנותו וכנותו התחבב על רבים ממכריו. הוא נהג לעודד אחרים ולסייע בעצות טובות, אף שלו עצמו היו קשיים. הוא היה ענו ורחק מדברנות, אך משנכנס לוויכוח, הצליח לשכנע את יריביו בזכות נימוקיו ההגיוניים, שכן ניחן בכושר ריכוז רב ובזיכרון מצוין. הוא היה בעל תושייה והמציא "פטנטים" שונים להקל את חיי חבריו בצבא.

משה גויס לצה"ל במחצית אוגוסט 1954 והוצב לחיל התותחנים. לאחר הטירונות הוצב בגדוד-שדה, ולאחר שעמד במבחן שדה, סיים קורס יסוד לקשרי חת"ם ושירת כקשר-אלחוטאי. לאחר שסיים קורס סמלי קשר, הוצב כמדריך קשר בבה"ד לתותחנות. בתעודת הגמר של קורס סמלי הקשר צוין כ"ממושמע, בעל הופעה נאה ומסודר, משתדל בדרך כלל, מבצע את תפקידו באחריות מלאה, בעל יזמה, מקובל ויודע להסתדר עם אנשים, מסוגל לפתור בעיות, טוב גם בהדרכה". בתעודת השחרור צוין כמסור ומעוניין בקידום העבודה ובשיפורה. הוא היה קשר מצוין, ולדברי חברו, אהב ללמד ולתת מעצמו ובכך טמון סוד הצלחתו כמדריך.

לאחר ששוחרר משירות סדיר הוצב לשירות מילואים בגדוד שדה כמש"ק קשר תותחנות. משה היה מסור מאוד למשפחתו ובגאווה רבה היה מספר על ילדיו. הוא קיווה שלא יטולטלו בין בתי-ספר רבים ושיוכלו ללמוד יותר משהספיק הוא. מעולם לא נרתע מעבודה קשה ותמיד שאף להתקדם, וברבות הימים החליט להיכנס עם הוריו לשותפות בחנות לווילונות ולשטיחים. בתקופה שניהל את החנות, למד גם בקורס תלת-שנתי של "אורט" לעיצוב-פנים וסיים את הלימודים בו. למרות שהיה בעל משפחה ועבד במשך היום, הצטיין בלימודים יותר מהתלמידים הצעירים ממנו. הוא השלים גם קורס לניהול בתי-מסחר, כדי לנהל את העסק בשיטות המודרניות ביותר. משה השתתף במלחמת ששת הימים ובעת הקרבות הרבה להתנדב למשימות שונות. כשפרצה מלחמת יום-הכיפורים הצטרף מיד ליחידתו והשתתף בקרבות הבלימה והפריצה נגד המצרים בחזית סיני. ביום כ"ו בתשרי תשל"ד (22.10.1973), כשעמדה יחידתו לחצות את הגשר על תעלת סואץ ולעבור לצדה המערבי, נחתה עליה הפגזת פתע ומשה נפגע ונהרג. הוא הובא למנוחת-עולמים בבית-העלמין בקרית-שאול. השאיר אחריו אישה, בת ובן, הורים ואחות. לאחר נופלו הועלה לדרגת סמל-ראשון.