# data[].attributes.headline
צורכים יותר, ממחזרים פחות: צריכת החומרים העולמית מזנקת לשיא של 100 מיליארד טון בשנה

# data[].attributes.subject
צורכים יותר, ממחזרים פחות: צריכת החומרים העולמית מזנקת לשיא של 100 מיליארד טון בשנה

# data[].attributes.body
החומרים המשמשים את הכלכלה העולמית גדלו פי ארבעה מאז 1970, הרבה יותר מהר מקצב הגידול באוכלוסייה • בשנתיים האחרונות הצריכה קפצה, אך דווקא השימוש החוזר במשאבים צנח • הפורום הכלכלי העולמי: כלכלה מעגלית יכולה לייצר הזדמנויות עסקיות בסכום של 4.5 טריליון דולר (מתוך גלובס/ המשבר באקולוגי)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
כמות החומר הנצרכת על ידי האנושות חוצה את סף ה-100 מיליארד טונות בכל שנה, אך דווקא אחוז החומרים המובאים לכדי מיחזור הולך ופוחת. כך, לפי דוח חדש. החומרים המשמשים את הכלכלה העולמית גדלו פי ארבעה מאז 1970, הרבה יותר מהר מקצב הגידול באוכלוסייה, בשנתיים האחרונות הצריכה קפצה ביותר מ-8%, אך דווקא השימוש החוזר במשאבים צנח מ-9.1% ל-8.6%.

בפורום הכלכלי העולמי שהתקיים בשבוע שעבר בדאבוס פורסם הדוח החדש של CGRi, גוף העוסק בכלכלה מעגלית, המראה כי בממוצע, אדם בכדור הארץ משתמש ביותר מ-13 טונות של חומרים בשנה. ואולם, הדוח מצביע גם על כך שישנן מדינות העושות צעדים לקראת מעבר למודלים של כלכלה מעגלית, חומר שהשימוש בו הסתיים מועבר ליצירת חומר חדש וכמות האשפה והזיהום מצטמצמת. כיום, מצב החירום האקולוגי מואץ על ידי שריפת דלקים מאובנים, אך גם מיצוי בלתי מקיים של משאבי טבע בהם מתכות, חומרי בנייה, עץ, ועוד. מחברי הדוח מזהירים כי התייחסות למשאבי טבע כבלתי מוגבלת, מובילה לאסון עולמי.

הדוח בחן את שנת 2017 - השנה האחרונה שלגביה קיימים נתונים באשר לצריכת החומרים, וגילה כי כמחצית מהחומרים שנרכו הם חול, טיט, חצץ ומלט המשמשים לבנייה, יחד עם מינרלים אחרים שנחצבו לשם יצור דשן (למשל, פוספטים). דלקי מאובנים - פחם, נפט וגז מהווים 15%, ועופרות מתכת 10%. הרבע האחרון הוא הצמחים והעצים המשמשים את בני האדם עבור ייצור דלקים ומזון. החלק הארי של החומרים, אם כן, מופנה לסקטור הדיור; 40%, והקטגוריות האחרות כוללות מזון, הובלה, שירותי בריאות, תקשורת, ומוצרי צריכה דוגמת בגדים ורהיטים.

כמעט שליש מהחומרים המיוצרים ממשאבי הטבע נותרים בשימוש לאחר שנה אחת (דוגמת בניינים וכלי רכב), אך 15% מתוכם נפלטים לאטמוספירה ומאיצים ההתחממות הגלובלית, וכרבע מושלכים לסביבה ונותרים לזהם אותה (למשל, פלסטיק בנחלים ובאוקיינוסים). שליש מהחומרים הופכים לפסולת הנערמת במזבלות, ורק 8.6% מהחומרים מובאים לכדי מיחזור לשם שימוש בהם מחדש.

מחברי הדוח מציינים כי הגדלת נתח החומרים הממוחזרים יכולה להפוך את הכלכלות לתחרותיות יותר, לשפר את תנאי החיים שלנו, לסייע להשגת יעדי הסכם פריז וקיצוץ פליטות הפחמן ולהימנע מבירוא יערות. כשסין החליטה לסגור את שעריה ולהפסיק לייבא לשטחה את הפסולת של העולם, מדינות נשלחו לחשב מסלול מחדש ולמצוא פתרונות בשטחן לערימות הפסולת. עד כה, 13 מדינות באירופה אימצו מפת דרכים של כלכלה מעגלית, בהן צרפת, גרמניה, ספרד. קולומביה היא המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שאימצה מדיניות דומה ב-2019. אבי בלאו, ראש המכון לכלכלה מעגלית של מכללת אפקה להנדסה בתל אביב, מסביר עד כמה לא יעיל הליך מיחזור החומרים הנוכחי: "המספרים המתוארים בדוח אכן מזעזעים. 100 מליארד טון המשאבים שצורכת הכלכלה האנושית שקולים לחצי ממשקלו של הר האוורסט. מתוך ה-8.6% שאנו מצליחים להחזיר לכלכלה, הרוב זה בכלל מיחזור מים ומיחזור פסולת אורגנית לקרקע. במאמר ידוע משנת 2009 במגזין ecological economics הראו החוקרים כי במאה ה-20, צריכת המשאבים גדלה פי 8 וכי היא גדלה בקצב גדול יותר מגידול האוכלוסייה. כאשר העולם חווה התפוצצות אוכלוסין, העובדה שכל אחד ואחד מאיתנו צורך יותר מאשר הדור שלפניו מהווה כמובן בעיה ענקית".

דוגמה טובה הממחישה את בזבוז המשאבים האנושי, התרחשה בסוף חודש יולי, אז ציינה האנושות את "יום החריגה העולמי"; היום שבו סיימנו לכלות את המשאבים המתחדשים של כדור הארץ לשנה הנוכחית והתחלנו להשתמש ברזרבות. יום סיום המשאבים חל מוקדם מהצפוי, והמשמעות היא שכדי לשמר את סגנון החיים ותרבות הצריכה שלנו, האנושות זקוקה לכ-1.75 כדורי ארץ. "אומנם זה לא נתפס, אבל המשאבים של כדור הארץ מוגבלים. אנחנו בעידן של שבירת כל השיאים ביחס לניצול משאבי הטבע ושבירת כל הכלים ביחס לאיזונים ההכרחיים להמשך קיום מרקם החיים על פני כדור הארץ. הנתונים המדהימים של הדוח - מתכתבים עם ההשפעה האדירה שלנו על האקלים ועם העלמותן של מרבית חיות הבר בעשורים האחרונים", אומר ד"ר יונתן אייקנבאום, מנהל אסטרטגיה ומחקר בגרינפיס ישראל. "מכוס הפלסטיק ועד לאתר כרייה העצום בעולם, אנחנו הדור של החד-פעמי שמתייחס לכדור הארץ ככזה: נצל וזרוק! אנחנו חייבים ליטול על עצמנו ולהוביל דור חדש, דור של אחריות. זה אומר לחולל מהפכה שתעביר את כל המשק העולמי לכלכלה מיחזורית. המהפכה הזו תהיה טובה לא רק לכדור הארץ ולחיים של כולנו, אלא גם ברמה הכלכלית תחסוך סכומים עצומים במשאבי טבע, בזיהום, בטיפול בפסולת".

ומה באשר למתרחש בישראל? על כך אומר ד"ר אייקנבאום כי "למרבה הצער לא נעשה כל מאמץ רציני בישראל לעבור לכלכלה מעגלית. שתי החלטות שקיבל השר להגנת הסביבה זאת אלקין - לא להרחיב את חוק הפיקדון לבקבוקים גדולים ולהקים מתקני ענק לשריפת פסולת - מראים עד כמה שולטת בישראל הכלכלה הישנה. הגיע זמן להתפכח ולחולל את השינוי ביחס לכדור הארץ ולמשאבי הטבע".

מבט על כלכלת העתיד

המערכת הכלכלית הנוכחית שלנו מייצרת בזבוז משאבים, בעם השלכתם הופכים להיות בעיה סביבתית; שליש מהמזון שלנו נזרק, פחות מ-1% מפרטי הלבוש שלנו ממוחזרים לבגד חדש (בזמן ש-30% מהארון שלנו לא נלבש), ורק אחוזים בודדים מהפלסטיק בו אנחנו משתמשים מובא לכדי מיחזור. ועלויות הטיפול בפסולת? הן צפויות לנסוק לסכום של 375 מיליארד דולר ב-2025, ובעתיד לגדול עוד יותר כאשר אוכלוסיית בני האדם בעולם הולכת וגדלה. כ-50% מפליטת גזי החממה הנוכחיים בעולם נובעים מיצוי ועיבוד משאבי טבע, כאשר הביקוש לחומרי גלם נמצא תחת תרחיש 'עסקי כרגיל' שצפוי להכפיל את עצמו עד שנת 2050.

כלכלה מעגלית היא גישה מערכתית לשינוי הכלכלה כך שמשאבים נשארים בשימוש גם אחרי שהמוצרים בהם הם נמצאים הגיעו לסוף חייהם, ושומרים על ערכם הכלכלי והפונקציונלי. עקרונותיה העיקריים מבוססים על עיצוב מוצרים באופן המאפשר פירוקם ומיחזור פשוט של חלקיהם עם תום השימוש, שימוש מחדש בחומרי הגלם וחידוש המערכות הטבעיות. מעבר לכלכלה מעגלית אינו מסתכם בהתאמות שמטרתן לצמצם את ההשפעות השליליות של הכלכלה הליניארית, אלא שינוי מערכתי כולל המייצר חוסן כלכלי ארוך-טווח, תוך שילוב של הזדמנויות עסקיות וכלכליות עם יתרונות סביבתיים וחברתיים.

"כשמדברים על כלכלה מעגלית שמציעה כלים לשמירת המשאב בתוך המערכת הכלכלית ומניעת ייצורו מחדש, חשוב להבין כי היא רלוונטית לא רק ככלי לשמירה על משאבים ועל הטבע, אלא גם מגנה על השווקים מתנודות במחירי תשומות אנרגיה וחומרי גלם על ידי כך שהיא משאירה את המשאבים בשימוש", אומר בלאו. חשוב לזכור כי לעתים הבעיה היא לא בטכנולוגית מיחזור או במודעות לנושא. אם ניקח לדוגמה את התחום של חומרי בנייה ממוחזרים, בניגוד לאירופה בה קיימים תקנים לשימוש בבטון ממוחזר בתשתיות ובבנייה, בישראל אין תקן כזה וגופים המעוניינים לעשות שימוש מעגלי בבטון מגלים שהם חסומים מסיבות של רגולציה ותקינה - משהו שאינו גזירה משמיים ושניתן לטפל בו בעזרת התארגנות וקצת מאמץ".

השנה, מדינות האיחוד האירופי הודיעו כי יפעלו לתמוך ולדרבן את העסקים לאמץ מודלים של כלכלה מעגלית - כאשר פסולת של מפעל מסוים, למשל, יכולה להיות חומר גלם עבור מפעל אחר. בשנים האחרונות, מספר ערים החליטו להרים את הכפפה ולהפוך בעצמן - ללא החלטה של הרגולטור המדינתי - ל"ערים מעגליות". ביניהן רוטרדם, אמסטרדם, גלזגו, לונדון, פריס ועוד. הפורום הכלכלי העולמי, בו הוצג הדוח בשבוע שעבר, טוען כי כלכלה מעגלית יכולה לייצר הזדמנויות עסקיות בסכום של 4.5 טריליון דולר, וכי "עסקים כרגיל אינם אופציה" בעולם שמשאביו מתמעטים וגם הציבור דורש נורמות עסקיות חדשות המפחיתות את הפגיעה בכדור הארץ.

# data[].attributes.attachment_link.title
צורכים יותר, ממחזרים פחות: צריכת החומרים העולמית מזנקת לשיא של 100 מיליארד טון בשנה

# data[].attributes.attachment_link.description
החומרים המשמשים את הכלכלה העולמית גדלו פי ארבעה מאז 1970, הרבה יותר מהר מקצב הגידול באוכלוסייה ● בשנתיים האחרונות הצריכה קפצה, אך דווקא השימוש החוזר במשאבים צנח ● הפורום הכלכלי העולמי: כלכלה מעגלית יכולה לייצר הזדמנויות עסקיות בסכום של 4.5 טריליון דולר

# data[].attributes.headline
לאן להוריד את הזבל? כך מתמודד העולם עם כמויות הפסולת האדירות

# data[].attributes.subject
לאן להוריד את הזבל? כך מתמודד העולם עם כמויות הפסולת האדירות

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
היום שהיה עם גיא זהר

# data[].attributes.attachment_link.title
לאן להוריד את הזבל? כך מתמודד העולם עם כמויות הפסולת האדירות

# data[].attributes.headline
בקרוב אצלכם בקומפוסטר – זבוב החייל השחור

# data[].attributes.subject
בקרוב אצלכם בקומפוסטר – זבוב החייל השחור

# data[].attributes.body
בין אם תרצו ובין אם לא, סביר להניח שבקיץ הזה תגלו בקומפוסטר שלכם רימות שמנמנות מנשנשות את הפסולת האורגנית בהנאה מרובה. אפילו הקשוחים שבאנשי/נשות הפרמקלצ’ר עלולים להיגעל למראה מלבב זה. אז לפני שאתם מדפדפים הלאה, כמה מילים אודות החבר השחור. הכרות והבנה תמיד עוזרים בביטול פחד וגועל…

מאת | אייל ברקן

פורסם | 8 במאי 2012

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בין אם תרצו ובין אם לא, סביר להניח שבקיץ הזה תגלו בקומפוסטר שלכם רימות שמנמנות מנשנשות את הפסולת האורגנית בהנאה מרובה. אפילו הקשוחים שבאנשי/נשות הפרמקלצ'ר עלולים להיגעל למראה מלבב זה. אז לפני שאתם מדפדפים הלאה, כמה מילים אודות החבר השחור. הכרות והבנה תמיד עוזרים בביטול פחד וגועל...

בין אם תרצו ובין אם לא, סביר להניח שבקיץ הזה תגלו בקומפוסטר שלכם רימות שמנמנות מנשנשות את הפסולת האורגנית בהנאה מרובה (לפעמים אפשר לשמוע אותן לועסות!). אפילו הקשוחים שבאנשי/נשות הפרמקלצ'ר עלולים להיגעל למראה מלבב זה. אז לפני שאתם מדפדפים הלאה, כמה מילים אודות הזבוב שמככב בלא מעט סרטוני יוטיוב. הכרות והבנה תמיד עוזרים בביטול פחד וגועל...

מקורו של זבוב החייל השחור ( hermetia illucens) ביבשת אמריקה, אך היום בעזרתינו הנדיבה הוא נמצא באזורים נרחבים בעולם וגם בישראל (השמועה אומרת שהוא עדיין לא הגיע דרומית לבאר שבע, אם מישהו ראה הוא מוזמן לכתוב בתגובות). כמו זבובים רבים מחזור החיים שלו מורכב מארבעה שלבים: ביצה, רימה (לארווה בלעז), גולם וזבוב בוגר. לזח"ש יש מספר דרגות של גולם שבינהם הוא מתנשל ושלב נוסף שנקרא טרום גולם (Prepupa) שבו הרימה מפסיקה לאכול ומחפשת מקום להתגלם על הקרקע.

החלק הדומיננטי במחזור חיי הזבוב הוא הרימה. הרימה ניזונה מפסולת אורגנית לרבות זבל עופות, זבל חזירים ושאר ירקות. בשונה מהתולעים האדומות (אירופאיות מפונקות), רימות אלה בעלות גפי פה לועסות והן לא בררניות כשזה נוגע לאוכל, הן יפרקו בצל, שום וקליפות של הדרים כאילו היה זה מעדן גורמה של ממש.

ואם כבר התחלתי להשוות לתולעים האדומות, אז אין מה להשוות... הזח"ש הרבה יותר מתאים לאקלים הים תיכוני שלנו והוא פעיל באביב - קיץ - סתיו. הזבובים לא אוהבים להיזדווג כשקר ומעונן ולכן לא נראה את הזח"ש והרימות בחודשי החורף. הבדל נוסף הוא שהתולעים צריכות להתרבות ולגדול בתוך החומר האורגני, תהליך הדורש זמן. לעומת זאת אוכלוסיית הזבוב מתחילה בפתיחה חזקה כאשר כמה מאות ביצים מוטלות מעל החומר האורגני, והרימות הצעירות מתחילות מייד לאכול בקצב מסחרר... כמה מהר? בסרטון הבא (לבעלי לב חזק בלבד!).

בשלב זה בוודאי כבר התחלתם לחפש קוטל זבובים אקולוגי באתר... אז אפשר להירגע. למרבה המזל הזבוב הבוגר חי רק את החיים הטובים, משמע: לעוף, למצוא בת זוג ולהזדווג. אוכל כבר לא מעניין אותו בשלב הזה ואפילו גפי הפה שלו לא מפותחות לאכילה. חוץ מזה הוא גם לא המעופף הכי טוב בעולם ומעדיף להמנע מכניסה למבנים (זבוב הבית לעומתו ידוע כמעופף מעולה).

אז מה יוצא לנו מכל זה? ראשית, החבר'ה האלה פותרים לנו את בעיית הפסולת האורגנית. שנית, אנו מקבלים רימות עשירות בחלבון ובזרחן להאכלת התרנגולות, הדגים והזוחלים שלנו. זהו דבר לא טריוויאלי בכלל, אם שאלתם את עצמכם פעם מהיכן מגיע החלבון הדרוש לתרנגולת על מנת שתטיל ביצה ענקית כל יום? אז במרבית המקרים מדובר בקמח דגים שאינם ראויים למאכל אדם המהווים חלק חשוב מתערובת המזון שלהן (לא בר קיימא במיוחד...). אז בעצם בשונה מתולעי הקומפוסט המספקות לנו הומוס איכותי, התוצר של הזח"ש הוא הרימות עצמן. גם מהזח"ש נקבל קצת הומוס, אך הוא בכמות קטנה ואיכות נמוכה יחסית לזו של התולעים.

הבעיות מתחילות שהרימות אכלו מספיק והן שואפות להיות זבוב או זבובית (טרום גולם). הן מתחילות לטפס ולעלות במעלה המיכל לחפש לעצמם פיסת קרקע להתגלם בה. אך אם אין קרקע, הן יזחלו ויחפשו אותה ובאמת שרימות מתחילות להסתובב לך בבית זה יכול להיות קצת לא נעים... אבל בפרמקלצ'ר כמו בפרמקלצ'ר אין בעיות אלא רק פתרונות. כל מה שצריך לעשות זה לתעל אותם למקום חפצינו. בעצם זהו מנגנון נהדר לאיסוף הרימות שהן בשיא גודלן, זבל נכנס - מזון עשיר לבע"ח יוצא. בתמונה מתקן יעודי לגידול הרימות (Biopod) הגדלות ונופלות היישר ללול התרנגולות (הן עפות על זה)

למעלה תמונה של ביופוד שהכנתי בעצמי (בעזרת ד"ר יוטיוב) והוא אפילו עובד לא רע בכלל

עוד דבר שחשוב לי להזכיר זה נושא הריח, חוות רימות לא מאוזנת עלולה להדיף ריח חריף הנוצר בגלל תנאים אנאירובים. הדבר יכול להגרם משתי סיבות: החומר רטוב מידי, קורה לרוב בשל סתימה של צינור הניקוז, או שיש יותר מידי חומר אורגני יחסית למספר הרימות (האכלת יתר). אני אישית פתרתי את בעיית הריח ב"ביופוד" שלי על ידי הוספת עלים יבשים וקצת חול לאיזון הרטיבות.

מי שרוצה עוד... יש על הזבוב המון חומר ברשת (חפשו Black Soldier Fly), מאמרים מדעיים, אתרי אינטרנט, סרטונים ביוטיוב ו בלוג מצויין שממנו שאבתי הרבה מידע.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
זבוב החייל השחור

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
עשה זאת בעצמך

# data[].attributes.attachment_link.title
בקרוב אצלכם בקומפוסטר - זבוב החייל השחור | בידיים

# data[].attributes.attachment_link.description
בין אם תרצו ובין אם לא, סביר להניח שבקיץ הזה תגלו בקומפוסטר שלכם רימות שמנמנות מנשנשות את הפסולת האורגנית בהנאה מרובה. אפילו הקשוחים שבאנשי/נשות הפרמקלצ'ר עלולים להיגעל למראה מלבב זה. אז לפני שאתם מדפדפים הלאה, כמה מילים אודות החבר השחור. הכרות והבנה תמיד עוזרים בביטול פחד וגועל...

# data[].attributes.headline
ישראל מייצרת זבל בכמויות - והרשויות קוברות אותו באדמה. "עוצרים בירוק"

# data[].attributes.subject
ישראל מייצרת זבל בכמויות - והרשויות קוברות אותו באדמה. "עוצרים בירוק"

# data[].attributes.attachment_link.title
ישראל מייצרת זבל בכמויות - והרשויות קוברות אותו באדמה

# data[].attributes.attachment_link.title
Pumpkin vs Red Wigglers 62-day time-lapse - FAST PLAYBACK - worm vermicomposting

# data[].attributes.headline
על פסולת מוצקה

# data[].attributes.subject
על פסולת מוצקה

# data[].attributes.body
ההגדרה של פסולת מוצקה מאפשרת ללמוד על מצב הצבירה שלה. מה שחשוב יותר להגדיר הוא שפסולת מהסוג הזה כוללת בתוכה מספר “צורות”, הנפוצות כולן, למרבה הצער.

אשפה ביתית, זבל וגרוטאות נחלקות לאינספור מקורות פסולת אפשריים, כשלכך יש להוסיף פסולת אשר מקורה בפעילותם של בתי מלאכה, מפעלים תעשייתיים או אפילו חקלאות (פסולת הגזם, שמקורה צמחי, מהווה דוגמא מובהקת לכך).

סוג נפוץ אחר של פסולת מוצקה הוא פסולת בניין, כל אותם חומרים אשר נעשה בהם שימוש במהלך הבנייה, אך כעת הם מצטברים בכמויות מסחריות: בטון, אספלט, קלקרים, מתכות ועוד.

הפסולת היבשה, זן מרכזי אחר של זו המוצקה,  לא כוללת בתוכה רכיבים אורגניים או חומרים מסוכנים, אבל כוללת בתוכה פריטים שמהווים צרה צרורה: צמיגים, מתכות, פלסטיק, זכוכית וכיוצא בזה.

נתוני הפסולת בישראל מאפשרים ללמוד עד כמה המצב מורכב. על פי נתוני המשרד לאיכות הסביבה, כל תושב בישראל מייצר כשני קילוגרמם פסולת בממוצע ביום, כשקצב הגידול של כך מגיע עד ל-5% מדי שנה. מבחינה מספרית, ההערכות הן שבשנת 2020, תיוצר בישראל, מדי יום, כמות של כ-25,000 טון פסולת.

# data[].attributes.headline
חרקים קפואים כמזון ידידותי לסביבה

# data[].attributes.subject
חרקים קפואים כמזון ידידותי לסביבה

# data[].attributes.body
שלושה בוגרים טריים של מכון ויצמן למדע הקימו לאחרונה את המיזם FREEZEM, שעשוי להצעיד קדימה את תחום החרקים-למאכל באמצעות טכנולוגיה חדשנית להקפאה קריוגנית של ביצי חרקים

מסע הקסם המדעי, מכון ויצמןפורסם:  21.08.18 , 07:25

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מוצאו ביבשת אמריקה, אבל עם פרוס המאה ה-21 הוא הגיע גם לישראל, והוא נפוץ כיום בכל חלקי הארץ. הזחלים שלו ניזונים משאריות נרקבות, החל בפגרים וכלה בקליפות הדרים, והם עשירים בחלבון ובשומן. הוא אינו מעביר מחלות, אינו עוקץ, ובכלל ידידותי למדי לאדם ולסביבה, ואף תורם לצמצום האוכלוסיות של חרקים טורדניים. בגלגולו הבוגר אין לו פֶּה, ולכן הוא מפסיק לגמרי לאכול, ומקדיש עצמו להזדווגות בלבד. זהו זבוב החייל השחור (הרמטיה אילוסנס), ובשנים האחרונות הוא גם אחד השמות הלוהטים בשוק החרקים-למאכל אשר מתפתח במהירות בחיפוש אחר מקורות חלבון אלטרנטיביים.

אפשרות חדשה לגילוי סרטן: זיהוי שיבוש בחילוף החומרים של חנקן

מקום ראשון בתחרות חדשנות: טכנולוגיה לפיענוח בדיקות אולטרה-סאונד

80% מכלל השטחים החקלאיים בעולם משמשים כיום לייצור מזון עבור תעשיית המזון מן החי, כלומר ייצור מזון לבעלי חיים, שהם ותוצריהם משמשים למאכל אדם. זהו בזבוז משאבים, שמלבד המחיר האקולוגי הכבד שהוא גובה, הוא גם אינו בר-קיימא; כלומר, הוא לא יאפשר להמשיך להאכיל את אוכלוסיית העולם לאורך זמן.

מענה לבעיות דוחקות אלה עשויים לתת חרקים אשר ישמשו כמקור חלופי לחלבון, וחברות רבות נכנסות מדי שנה לשוק זה. שלושה בוגרים טריים של מכון ויצמן למדע - ד"ר יובל גלעד, ד"ר עידן אליגור, וד"ר יואב פוליתי - הקימו באחרונה מיזם בשם FREEZEM, אשר עשוי להצעיד קדימה את תחום החרקים-למאכל באמצעות טכנולוגיה חדשנית להקפאה קריוגנית של ביצי חרקים. אמנם, טכנולוגיה להקפאת יצורים חיים, מחיידקים ועד עוּבָּרֵי אדם, זמינה כבר כיום, אך היא אינה מאפשרת להקפיא חרקים. המיזם נולד במכון במסגרת המחזור הראשון של WISe, מועדון היזמות של תלמידי המחקר במכון.

ד"ר גלעד מספר על החידוש שמציעה החברה: "יש כיום בעולם מאות מפעלים שמייצרים חלבון מחרקים בכלל ומזבוב החייל השחור בפרט, אבל הפתרונות הקיימים אינם יעילים. המפעלים מגדלים את הזבובים לאורך כל מחזור החיים שלהם: הזבוב הבוגר מטיל ביצים, מהן בוקעים זחלים, הם מואכלים בפסולת אורגנית עד שהם גדלים פי כמה אלפים, ואז הם נטחנים לקמח שמשמש כחלבון למאכל. שיטת גידול זו יקרה, והתוצרת שהיא מניבה אינה עקבית ואינה אמינה. הפתרון שאנחנו מציעים הוא הפרדה של ייצור הביצים מייצור החלבון. למעשה, אנחנו עוצרים את מחזור החיים של הזבוב לאחר הטלת הביצים, ומחדשים אותו במועד מאוחר יותר - לפי צרכיו של החקלאי. ממש כשם שאף חקלאי אינו שוקל לגדל בעצמו את הזרעים שהוא זורע, כך אנו מתעתדים לשווק לו ביצי חרקים מוכנות לשימוש".

שוק החרקים-למאכל נאמד כיום בכ-100 מיליון דולר בשנה, אבל פוטנציאל הצמיחה שלו אדיר. לשם השוואה, שוק המזון לבעלי חיים, שחלבון חרקים יחליף חלק ממרכיביו, נאמד בכ-400 מיליארד דולר בשנה.

לדברי היזמים, מועדון היזמות במכון ויצמן תרם רבות להקמת החברה. "שלושתנו הבנו שאנחנו רוצים לעבור מהאקדמיה לעולם העסקי, אבל חסרו לנו הרבה מאוד כלים מקצועיים", מספר ד"ר גלעד. "במסגרת המועדון שוחחנו עם יזמים רבים ועם גורמים בתעשייה, וגיבשנו מודל עסקי. יואב ואני חברים מגיל 3, ואת עידן הכרנו במסגרת המועדון".

באחרונה חתמו היזמים על הסכם רישוי עם חברת "ידע", זרוע היישומים של המכון, שגם השקיעה במיזם.

# data[].attributes.attachment_link.title
חרקים קפואים כמזון ידידותי לסביבה

# data[].attributes.attachment_link.description
מוצאו ביבשת אמריקה, אבל עם פרוס המאה ה-21 הוא הגיע גם לישראל, והוא נפוץ כיום בכל חלקי הארץ. הזחלים שלו ניזונים משאריות נרקבות, החל בפגרים וכלה בקליפות הדרים, והם עשירים בחלבון ובשומן. הוא אינו מעביר מחלות, אינו עוקץ, ובכלל ידידותי למדי לאדם ולסביבה, ואף תורם לצמצום האוכלוסיות של חרקים טורדניים.

# data[].attributes.headline
פתרונות לבעיית הפסולת

# data[].attributes.subject
פתרונות לבעיית הפסולת

# data[].attributes.body
מה אפשר לעשות בפסולת המצטברת?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
פתרונות לבעיית הפסולת

מה אפשר לעשות בפסולת המצטברת?

מטרה אחת, כמה דרכים
מה לעשות אחרי שהובלנו את האשפה הרחק מן העין: האם לקבור (להטמין) אותה באדמה? האם לשרוף אותה? האם אפשר לנצל אותה שוב? האם אפשר "לחזור לאחור" ופשוט להשתמש בפחות מוצרים ולזרוק פחות שאריות?

ואולי נשתמש בכל הרעיונות הללו גם יחד?

אכן, כיום מקובלת שיטת טיפול המשלבת כמה דרכים לפתרון בעיית הפסולת. זוהי שיטת "הטיפול המשולב". המטרה העיקרית של הטיפול המשולב היא לצמצם ככל האפשר את הפסולת המצטברת באתרי הפסולת ואת הפסולת הנשלחת להטמנה. צמצום כמות הפסולת המצטברת יביא לצמצום המפגעים הנגרמים כתוצאה ממנה.

שיטת הטיפול המשולב - חמש דרכים:

הפחתה במקור - צמצום ייצור פסולת וצרכנות נבונה.

הפקת אנרגיה מפסולת - שרפת פסולת לאנרגיה.

מיחזור - שימוש בחומרי הפסולת לייצור מוצרים.

שימוש חוזר - בבקבוקים ואריזות.

הטמנה - קבורת הפסולת באדמה.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
המשרד להגנת הסביבה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
המגוון הביולוגי

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
שטחים פתוחים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
מפגעים בסביבה

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
חומרים מסוכנים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
שינויי אקלים

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
אורח חים ירוק

# data[].attributes.attachment_link.title
הטיפול המשולב

# data[].attributes.attachment_link.description
פתרונות לבעיית הפסולת מה אפשר לעשות בפסולת המצטברת? מטרה אחת, כמה דרכים מה לעשות אחרי שהובלנו את האשפה הרחק מן העין: האם לקבור (להטמין) אותה באדמה? האם לשרוף אותה? האם אפשר לנצל אותה שוב? האם אפשר "לחזור לאחור" ופשוט להשתמש בפחות מוצרים ולזרוק פחות שאריות? ואולי נשתמש בכל הרעיונות הללו גם יחד?

# data[].attributes.headline
ישראל מתלכלכת 

# data[].attributes.subject
ישראל מתלכלכת 

# data[].attributes.body
למה מלוכלך כאן כל כך? לפי מחקר חדש, התשובה היא שמשרדי ממשלה, רשויות מקומיות וארגוני סביבה מתייחסים אל הנושא הזה כמיושן ולכן הוא אינו זוכה לתשומת לב ולמשאבים. כתבה מ"זווית"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מאיה פלח

26/03/2016

בדלי סיגריות, פחיות משקה ריקות, שקיות ניילון ועטיפות חטיפים לא נראים כעצמים זרים כשהם זרוקים ברחבי ישראל - אף אחד מאתנו לא מופתע כשהוא נתקל בהם בחוף הים, ברחובות העיר או בטיול בטבע. בפסח של שנת 2015 נאספו בכנרת 400 טונות אשפה שהותירו אחריהם המבלים, ולפי מדד חוף נקי של המשרד להגנת הסביבה היו כ-60% מהחופים בישראל בקיץ 2015 בדרגת לכלוך שבין בינוני למלוכלך מאוד.

ד"ר מיה נגב מביה"ס לבריאות הציבור באוניברסיטת חיפה בחנה את המדיניות הציבורית בישראל בנושא הניקיון במרחב הציבורי בשיתוף עם בית הספר לממשל ומדיניות ע"ש הרטוך באוניברסיטת תל אביב, במימון קרן פיליפ ורוזיטה וייסברג. השאלה הייתה מדוע הניקיון זוכה לתשומת לב כה מעטה מבחינת הקצאת משאבים והטיפול בו, ומה אפשר לעשות כדי לשפר את המצב. המאמר המלא על המיזם יתפרסם בגיליון מרס של כתב העת אקולוגיה וסביבה.

במסגרת העבודה התבצע מיפוי של הגורמים השונים האחראים על ניקיון המרחב הציבורי בארץ ונערכו ריאיונות עם נציגיהם - בהם רשויות עירוניות, המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים וארגוני סביבה.

המיפוי והשיחות חשפו שבעיית הלכלוך אינה משתפרת מהותית מכמה סיבות, כשהראשונה בהן היא תפיסת נושא ניקיון המרחב הציבורי: "כשהאדם הממוצע שואל אותי מה אני עושה והתשובה שלי היא איכות סביבה, בדרך כלל הדבר הראשון שהוא אומר זה 'נורא נורא מלוכלך פה'", מספרת נגב. "כלומר, מבחינת רוב הציבור איכות סביבה זה ניקיון".

"אבל אנשי המקצוע מתחומי הסביבה נמצאים כיום במקום אחר"' היא ממשיכה. "הם התקדמו לנושאים של ניהול פסולת, מחזור וקיימות, ובהמשך אף התמקדו בפיתוח טכנולוגיות שיסייעו לטיפול בנושאים הללו. איכשהו יצא שהניקיון - הנושא הבסיסי שמפריע לכל אזרח ביום יום שלו - קצת נזנח".

נגב אומרת שלפי דברי הגורמים הסביבתיים שהשתתפו בריאיונות, הניקיון נתפס כיום כמובלעת של תחום הטיפול בפסולת, והטיפול בנושא כשלעצמו נראה ארכאי.

איכות סביבה זה ניקיון

חלוקת הכספים של הקרן לשמירת ניקיון של המשרד להגנת הסביבה ממחישה את הדברים האלה היטב: בשנים 2014-2010 הושקעו כשני מיליארד שקלים במיזמים שונים, בהעברות כספים ובהתחייבויות להעברת תשלומים בעתיד.

הדו"ח האחרון של הקרן מ-2014 מראה שתשעת המיזמים הגדולים שזכו למימון הקרן עוסקים בעיקר בהפרדה ובהטמנה של פסולת, בהם הפרדת פסולת במקור (24% מהתקציב של תשעת המיזמים הגדולים), הטמנת פסולת זרם רטוב שהיא פריקה ביולוגית (20%), הקמת מתקני קצה ומיון (18%) והסדרת משק הפסולת במגזרי מיעוטים (12%). גם הכספים המוקצים לחינוך והסברה (כ-10%) מועברים בעיקר לטיפול בפסולת ואינם עוסקים כמעט בנושא השמירה על ניקיון המרחב הציבורי, על אף שהמטרה המרכזית שלשמה הקרן הוקמה היא שמירת הניקיון.

יש לזכור שלכלוך שנשאר ברבים לא רק מכער את הסיבה, אלא מהווה פגיעה קשה בטבע. פלסטיק מתפורר והופך ל מיקרו-פלסטיק הגורם לזיהומים ולפגיעה בבעלי חיים, זכוכיות עלולות לגרום לשריפות על ידי מיקוד קרני השמש בקיץ, מתכות כבדות המצויות בסוללות יכולות לזהם את הסביבה ואת מי התהום, שקיות ועטיפות נסחפות עם הגשם לים ומזהמות אותו, ויש עוד סוגי זבל לרוב.

בעיה נוספת המונעת את שיפור המצב היא ריבוי של סמכויות אכיפה בתחום בארץ. על נושא הניקיון ממונה המשרד להגנת הסביבה כסמכות של השלטון המרכזי, הרשויות המקומיות (העיריות) ממונות על הניקיון בתחומיהן, ורשות הטבע והגנים אחראית על השטחים הפתוחים בתחום שמורות הטבע והגנים הלאומיים. החלוקה אינה ברורה תמיד, והגורמים מצהירים שאינם מעוניינים להיכנס זה לתחום שיפוטו של זה. החוסר במדיניות אכיפה מובחנת ואחידה גורם להסדרת הניקיון במרחב הציבורי ליפול בין הכיסאות פעמים רבות.

עוד עולה מהמיפוי שחלוקת האחריות בתוך הגופים בעייתית: ברשויות המקומיות, לדוגמה, מחולק הטיפול בנושא הניקיון בין מחלקות שונות - לרוב מחלקות איכות הסביבה אחראיות על תחום החינוך וההסברה, בעוד שעל הניקיון והאכיפה ממונות יחידות אחרות. סוגיה נוספת שעלתה מן הריאיונות היא שגם הרשויות וגם אנשי רשות הטבע והגנים ציינו שאינם מעוניינים לבצע אכיפה מול אנשים פרטיים מכיוון שאינם רוצים להתעמת עמם. כך קורה שגם במקומות שבהם קיימת מדיניות מוסדרת בנושא הניקיון, היא כמעט לא נאכפת.

בעיית התנהגות

כדי לבחון פתרונות אפשריים לבעיה, ערכו ד"ר נגב ועמיתיה סקירה בינלאומית של תכניות בנושא הניקיון שסייעו לשינוי התנהגות. הם התייחסו לשלוש כאלה - במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה, בסקוטלנד ובמדינת וושינגטון שבארה"ב. התכניות שונות זו מזו בגישה ובמרכיבים אך לכולן יש מכנה משותף - מי שמפעיל אותן היא הנהגה שמכינה תכנית אסטרטגית וגם מוציאה אותה לפועל. כולן מבוססות על מחקר איכותי וכמותי ועל הגדרת יעדים כמותיים להפחתת הפסולת, כשעל הכול מנצח מעקב רציף אחר ההתקדמות.

המקרה המוצלח ביותר הוא של התכנית שהופעלה באוסטרליה, שהצליחה להפחית את הלכלוך ברחובות ביותר מ-50%. במסגרתה נערכו עשרות אלפי תצפיות וריאיונות שמטרתם הייתה לבנות את דמות המלכלך ולהבין את המצבים שבהם הוא נוהג לעשות זאת ואת הגורמים המשפיעים על התנהגותו.

"דבר מעניין שראו במחקר האוסטרלי הוא שאין חתך מובהק של גיל, מגזר או תעסוקה שמלכלכים יותר," אומרת נגב. "לכל אחד יש את 'התנהגויות הלכלוך' שלו. אנשים תופסים את עצמם הרבה פעמים כשומרים על הניקיון, כשבעצם הם כן מלכלכים: למשל שמים משהו בפח שכבר מלא עד אפס מקום, או מכבים סיגריה על המדרכה. זה לא נתפס בעיניהם כלכלוך, למרות שברור שהדברים הקטנים האלה משפיעים על המראה של המרחב הציבורי".

במחקר האוסטרלי נמצא שהגורם המשפיע ביותר על התנהגות הלכלוך הוא סוג פריט הפסולת וההקשר, למשל העובדה שאין פח או מאפרה במרחק מסוים מהאדם שרוצה להשליך משהו או תפיסה שגויה של פריט כמשהו שאינו פסולת.

גורמי האכיפה וההסברה הוכוונו בהתאם לממצאים להתמודדות עם ההתנהגויות ופרטי הלכלוך שנתפסו כבעייתיים. בנוסף, ניתנה אוטונומיה יחסית לרשויות המקומיות בעיצוב התכנית המקומית, מתוך הנחה שאנשיהן מכירים בצורה הטובה ביותר את סוגי הלכלוך וההתנהגויות בתחומן. התוצאה המשמחת הייתה ירידה מהותית של יותר מ-50% ברמת הלכלוך במרחב הציבורי.

אחרי הכלבים

נגב אופטימית. היא מאמינה שאפשר ללמוד מניסיונם של האוסטרלים, האמריקאים והסקוטים וליישם את התכניות גם בישראל. "לכלוך נתפס כמשהו שקשה להתמודד איתו, כי אם לאנשים יש זבל ביד והם רוצים להיפטר ממנו, קשה לגרום להם לוותר על מה שהכי קל לעשות באותו רגע. אבל המקרים שראינו בעולם הראו שאפשר לעשות הפחתה משמעותית בלכלוך לאורך זמן".

דוגמה לשינוי בהתנהגות הלכלוך של התושבים שמתרחש בישראל היא איסוף צואת כלבים: "נראה שהיום רוב האנשים אוספים אחרי הכלבים שלהם, כשעד לפני כמה שנים כמעט אף אחד לא אסף. וזה הדבר שהכי מגעיל לאסוף מהרצפה, לא שקית של צ'יפס". הקנסות לבעלי כלבים שאינם מצייתים לחוק העזר העירוני גבוהים: בתל אביב תשלמו 750 שקלים, בראשון לציון 730 שקלים ובקרוב זה יהיה הסכום גם בחיפה.

"לפקחי העירייה יש סמכות לתת קנס למישהו שזורק עטיפה של ארטיק או בדל סיגריה ברחוב, אבל הם כמעט לא עושים את זה," מוסיפה נגב, "בעוד שעל השארת צואת הכלב שלך ברחוב רוב הרשויות כן קונסות. זה מראה שכשיש משהו שמפריע לרשות מספיק היא יכולה לשנות התנהגות באמצעות אכיפה וחינוך. אני רואה פה תקווה לכך שאפשר לשנות התנהגות של ישראלים בתחום הניקיון, ושבסופו של דבר לא יהיה צורך באכיפה בכלל".
בעקבות הכתבה בזווית, הסיפור פורסם ב-ynet

# data[].attributes.attachment_link.title
ישראל מתלכלכת

# data[].attributes.attachment_link.description
מאיה פלח 26/03/2016 בדלי סיגריות, פחיות משקה ריקות, שקיות ניילון ועטיפות חטיפים לא נראים כעצמים זרים כשהם זרוקים ברחבי ישראל - אף אחד מאתנו לא מופתע כשהוא נתקל בהם בחוף הים, ברחובות העיר או בטיול בטבע.

# data[].attributes.headline
מהי טביעת הרגל האקולוגית שלי?

# data[].attributes.subject
מהי טביעת הרגל האקולוגית שלי?

# data[].attributes.body
כנסו לפדלט ומיצאו שם מידע על המושג טביעת רגל אקולוגית וגלו בעצמכם מהי טבית הרגל האקולוגית שלכם

# data[].attributes.attachment_link.title
טביעת הרגל האקולוגית שלי

# data[].attributes.attachment_link.title
המערכת - בזבוז המזון

# data[].attributes.headline
קופסת הפלאים

# data[].attributes.subject
קופסת הפלאים

# data[].attributes.body
קופסת הפלאים של הפסולת תאפשר להתייחס לפסולת מזווית חדשה ולא קונבנציונלית, ובעיקר מזווית חיובית.

להכנת המשחק:

קחו קופסת קרטון ועטפו אותה בנייר צבעוני.

סגרו את הקופסה. בפאה העליונה צרו פתח שדרכו אפשר יהיה להכניס יד ולשלוף חפץ.

אספו פריטי פסולת שונים: מכל גבינה, מכל יוגורט, צנצנת ריבה, צנצנת קפה, מחברת ישנה, עיתון, בקבוק שתייה אישי, חבילת מגבונים ריקה, כוס חד-פעמית.

הדפיסו מכאן את המשימות והשאלות. הדביקו שאלה או משימה על כל פריט פסולת.

הכניסו את הפריטים לקופסה.

מהלך המשחק:

כל ילד בתורו מכניס יד לתוך הקופסה, מבלי לראות את תכולתה, ושולף חפץ אחד.

על כל חפץ מופיעה שאלה שהוא צריך לענות עליה או משימה שעליו לבצע. לדוגמה:

אילו שימושים נוספים יש לחפץ?

איך היית ממשיך ומשתמש בו גם מעבר לשימוש המקורי שלו?

# data[].attributes.attachment_link.title
קופסת פלאים_להורדה

# data[].attributes.headline
משתמשים במגבונים?

# data[].attributes.subject
משתמשים במגבונים?

# data[].attributes.body
אם כן (וגם אם לא), כדאי שתצפו בסטרטון הזה מבית "זווית"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
זווית - מחברים אותך למדע ולסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
לא מנגבים אם לא מוכרחים

# data[].attributes.headline
רק בישראל: למה אנחנו זורקים מזון בשווי 20 מיליארד שקל?

# data[].attributes.subject
רק בישראל: למה אנחנו זורקים מזון בשווי 20 מיליארד שקל?

# data[].attributes.body
800 מיליון רעבים בעולם, ומזון בשווי טריליון דולר שנזרק לאשפה בכל שנה. מה עושים כדי להפסיק את הבזבוז האדיר של מזון ולעזור לו להגיע למי שזקוקים לו? הכתבה של קרן הלמן, מתוך רואים עולם 24.02.18.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
רק בישראל: למה אנחנו זורקים מזון בשווי 20 מיליארד שקל?

# data[].attributes.headline
צעדים ראשונים בדרך לאפס פסולת

# data[].attributes.subject
צעדים ראשונים בדרך לאפס פסולת

# data[].attributes.body
מהו אורח חיים ZERO WASTE (אפס פסולת)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
קל מאד להיקלע לאורך החיים המהיר וטלטלות היום-יום של העיר הגדולה נכון?קמים בבוקר, מתדלקים עם כוס קפה זריזה בתחנת הרכבת ובצהריים סוגרים את הפינה עם טייק-אווי

בסנדוויץ'-בר הקרוב למשרד.

אנחנו חיים את הרגע, כל רגע, ולעתים עסוקים מכדי לחשוב אפילו חודש קדימה, הרי למה לנו להעסיק את עצמנו בעניינים אשר טרם קרו בעוד עלינו להתמודד עם העליות והמורדות של חיי היום יום (אימיילים במשרד, וואטסאפ לחבר'ה וחוזר חלילה).

אך כעת, אנחנו ניצבים פנים מול פנים אל מול שנים רבות של זיהום, צרכנות ותיעוש אינטנסיביים אשר פגעו בכדור הארץ וכנראה גם בעתיד שלנו.

קיימות היא בלב המגמה העולמית של צמצום השימוש בפלסטיק, בין אם זה כוסות קפה לשימוש חוזר או חרם על קשיות שתייה. בתוך זה, לא מעט אנשים הלכו צעד אחד קדימה כדי לעשות את שלהם למען הסביבה על ידי הימנעות כוללת משימוש בכל מוצר אשר יוצר פסולת, מכל סוג שהיא.

אנשים אשר אימצו אורח חיים "אפס פסולת" מבינים שנכון לעכשיו כמעט ולא אפשרי לקיים אורח חיים זה בצורה מלאה, אך הם שואפים לחיות במצב בו אינם מעורבים בהטמנת פסולת למשל ע"י שימוש בכלי אחסון רב פעמיים במקום ההישענות על תהליך המחזור של מכלים ואריזות חד פעמיים.

מדובר גם בצמצום הצריכה של פריטים לשימוש קצר טווח כמו למשל פריט לבוש זול שכנראה לא ילבש יותר ממספר פעמים. ניתן לשלב אפס פסולת בכל האספקטים של החיים, למשל בקניות מצרכים, ניקיון הבית ואפילו היגיינה אישית.

לפני הקפיצה למים וההימנעות המוחלטת מפלסטיק חד פעמי, כדאי לבצע מחקר קטן ולאסוף פריטים מרכזיים אשר יקלו על המעבר מצרכן פלסטיק כפייתי לצרכן בר קיימא.

בהתחלה, אין צורך להרחיק לכת, אפשר להכין או לקנות כמה שקי מוצרים מכותנה וסבון או שמפו מוצק.
סביר להניח שתוכלו למצוא בבית או אצל חברים כמה צנצנות זכוכית או בקבוק שתיה רב פעמי.

בשלב מאוחר יותר, ניתן לקנות סכין גילוח רב פעמית או חמאת שיאה טבעית במקום קרם הלחות הרגיל, אבל, קחו את הזמן...

על מנת לקבל השראה, ניתן לעקוב אחרי בלוגרים ותנועות רלוונטיות בעזרת האשטגים ברשתות החברתיות (#אפספסולת #מינימליזם #zerowaste וכו') ולברר איפה ניתן למצוא חנויות אשר מאפשרות צרכנות ברת קיימא.

תנועות ברשתות החברתיות לדוגמה:

אפשר לומר בביטחון שרובנו אוהבים להיות יצירתיים במטבח... מרק חם ומפנק, דאל עסיסי עם אורז, דייסת שיבולת שועל של ערב עם בננה ואגוזים טחונים מעל...

לפני שאתם עוצרים ואומרים - אבל האורז והעדשים מגיעים באריזות פלסטיק! התשובה הקלה היא לא. ועל מנת להצליח בזאת יש להיות יצירתיים, ניתן לרכוש את האוכל בחנויות למילוי חוזר ובחנויות אשר מחזיקות מצרכים בתפזורת, סביר להניח שחנות כזו נמצאת במרחק נסיעה קצרה מביתכם.

זה עלול להיות קצת מאתגר בהתחלה אך אל תתנו לרושם הראשוני להטעות אתכם, כל מה שעליכם לעשות הוא להגיע מצוידים בכלים לשימוש חוזר, בין אם זה קופסאות, זה קל ממה שאתם חושבים!
שקים רב פעמיים או צנצנות שמצאתם בבית, ניתן לשקול אותם בחנות, לכתוב את המשקל על המכסה ולהתחיל למלא בכל טוב.

לא רק שזה מונע פסולת של אריזות, זה גם מאפשר לתכנן מראש את הארוחות, לאכול בריא וטרי יותר, לחסוך כסף ולמנוע בזבוז של אוכל.
אחד מיתרונותיו הגדולים של אורח חיים זה הוא האפשרות לבחור כמה לקנות, ניתן למלא אפילו חופן או קמצוץ מכל מצרך ולהימנע מהקניה הרגילה באריזות אשר משקלן יחד עם גורלן - נקבע מראש.

אף אחד מאתנו אינו מושלם, גם המאסטרים הגדולים ביותר באורח החיים הזה נאלצים לקנות איזה שוקולד עטוף באריזה ברגע של משבר, זה טבעי ואתם לא אשמים!

תנו לעצמכם טפיחה על השכם, חשוב מאד להעריך את הצעדים הקטנים אותם ביצעתם, מדובר בשינוי גדול לאורח החיים והמרחק אליו אתם תגיעו תלוי ברצון שלכם בלבד.

עשו את הטוב ביותר שביכולתכם - אל תרגישו שעליכם להיות מושלמים.

מעבר לאורח חיים אפס פסולת לא צריך לגרום לכם לזרוק את כל מה שיש לכם ולקנות במקום כלים חדשים מנירוסטה ובמבוק. במקום זאת עליכם לעשות שימוש במה שכבר קיים בבית ואז במידה ומשהו חסר או דורש החלפה - לבחור במוצר אשר יחזיק לזמן רב יותר, במידה ומצאתם מוצר משומש - עוד יותר טוב! זכרו להיות אדיבים עם עצמכם, כל מסע מתחיל בצעד קטן.

# data[].attributes.attachment_link.title
צעדים ראשונים בדרך לאפס פסולת | Zero Waste Community Israel

# data[].attributes.attachment_link.description
קיימות היא בלב המגמה העולמית של צמצום השימוש בפלסטיק, בין אם זה כוסות קפה לשימוש חוזר או חרם על קשיות שתייה. בתוך זה, לא מעט אנשים הלכו צעד אחד קדימה כדי לעשות את שלהם למען הסביבה על ידי הימנעות כוללת משימוש בכל מוצר אשר יוצר פסולת, מכל סוג שהיא.

# data[].attributes.headline
טיפול בפסולת אורגנית עם זבוב החייל השחור שלב אחרי שלב

# data[].attributes.subject
טיפול בפסולת אורגנית עם זבוב החייל השחור שלב אחרי שלב

# data[].attributes.body
סרטון הדרכה באנגלית

# data[].attributes.attachment_link.title
How to Use BSF Biowaste Treatment - Step by Step

# data[].attributes.headline
יצירוקה – יוצרים בראש ירוק

# data[].attributes.subject
יצירוקה – יוצרים בראש ירוק

# data[].attributes.body
לזרוק לפח – אאוט. ליצור מפסולת – אין. טרנד המיחזור והשימוש החוזר כובש גם את עולם היצירה. אריזות ריקות, מוצרים ישנים ואפילו פסולת + קצת יצירתיות הופכים כל דבר לחפץ חדש יפה ושימושי.
לפניכם: יצירוקה – סרטוני "עשה זאת בעצמך" מבית קק"ל עם שלל רעיונות ליצירות ירוקות מחומרים ממוחזרים

# data[].attributes.headline
משתמשים בקשיות?

# data[].attributes.subject
משתמשים בקשיות?

# data[].attributes.body
אולי זה יהיה האחרון בעקבות הסרטון?

# data[].attributes.headline
החלבון הבא הוא זבוב

# data[].attributes.subject
החלבון הבא הוא זבוב

# data[].attributes.body
במפעל ביו-בי בקיבוץ שדה אליהו מייצרים מזון לבעלי חיים מזחלי "זבוב החייל השחור". האם זה הדבר הבא בהזנת בעלי חיים בעולם?
כתבה מתוך כלכליסט

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
במפעל "ביו-בי" (BioBee) בקיבוץ שדה אליהו בעמק המעיינות הסמוך לבית שאן, החלו לאחרונה לגדל זחלי זבובים מסוג "זבוב החייל השחור" (Hermetia illucens) כדי לייצר מהם מזון לבעלי חיים כגון דגי בריכות, עופות וחיות מחמד. לדברי ד"ר שמעון שטיינברג, המדען הראשי של המפעל, בזחלים מסוג זה יש ערך תזונתי גבוה של חלבון ושומן, והוא תואם להרכב התזונה הטבעית של דגי מאכל וחיות משק. הזבוב אינו מזיק לאדם משום שאינו נמשך למזון האדם, אינו עוקץ, ואינו מעביר מחלות.

נקבת זבוב החייל השחור מטילה 600-800 ביצים בכל הטלה. לדברי יובל בראון, מנהל פרויקט זבוב החייל השחור בביו-בי, אם מניחים את זחלי הזבוב בתוך 10 טון פסולת מזון, בתוך כשבוע יתקבלו מהם 3 טון זחלים בוגרים, ו-3 טון דשן לחקלאות. בשלב זה עוברים הזחלים תהליך של ייבוש ומעובדים למזון ושמן. מפעל "ביו-בי" השלים לאחרונה ניסוי להאכלת דגי פורל בחלבון שמקורו בזבוב החייל השחור, וכעת מתרחבים הניסויים גם לחוות דגי מאכל ונוי בגידול מתועש.

לדברי ד"ר שטיינברג, תחום החרקים למאכל מתפתח בעולם בקצב מהיר. בשנת 2009 היו בארגון האירופי ליצור חרקים למאכל 15 חברים בלבד, ואילו כעת חברים בו כ-40 יצרנים. כיום, שליש מכלל המזון החלבוני לבעלי חיים בעולם מסופק מדגי ים, אבל דיג יתר מביא להידלדלות הדגה בעולם, ומאיים על אספקת החלבון. גידול מזון מחרקים יקטין את האיום על הדגה. לייצור מזון מזחלי זבוב החייל השחור יש יתרון סביבתי, משום שהזחלים ניזונים מפסולת מזון, ולאחר השימוש בהם ניתן לנצל את מצע הגידול שלהם כדשן לחקלאות.

המודל התעשייתי אותו בוחנים כיום בביו-בי, הוא העברת זחלים צעירים משדה אליהו למפעלי גידול ועיבוד סמוך למפעלי מזון. כך ניתן יהיה לנצל את פסולת מפעלי המזון, ולבצע לידם את תהליך הגידול וייצור המזון לבעלי החיים.

מפעל "ביו-בי" עוסק בייצור תעשייתי ויישום של חרקים מועילים. בין השאר, המפעל מייצר מדבירים ביולוגיים טבעיים שמסייעים לחקלאים בחיסול מזיקים ללא שימוש בחומרים כימיים, וגם זבובים עקרים למטרות הדברה ביולוגית של זבוב הפירות הים-תיכוני.

# data[].attributes.attachment_link.title
החלבון הבא הוא זבוב

# data[].attributes.attachment_link.description
במפעל "ביו-בי" (BioBee) בקיבוץ שדה אליהו בעמק המעיינות הסמוך לבית שאן, החלו לאחרונה לגדל זחלי זבובים מסוג "זבוב החייל השחור" (Hermetia illucens) כדי לייצר מהם מזון לבעלי חיים כגון דגי בריכות, עופות וחיות מחמד. לדברי ד"ר שמעון שטיינברג, המדען הראשי של המפעל, בזחלים מסוג זה יש ערך תזונתי גבוה של חלבון ושומן, והוא תואם להרכב התזונה הטבעית של דגי מאכל וחיות משק.

# data[].attributes.body
על המחיר האמיתי של כוס קפה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
23 ביולי 2017

זוכרים את כוס הקפה שקניתם הבוקר בדרך לעבודה? אז ממש כמוכם, עשרות מיליוני אנשים ברחבי העולם קנו היום ״על הדרך״ שתייה חמה בכוס חד-פעמית: באנגליה בלבד, למשל, נרכשות מדי יום כ- 7 מיליון כוסות קפה ״לקחת״.

הבעיה היא שכל המוני הכוסות האלה - בניגוד למה שאולי חשבתם, שהרי אלה כוסות עשויות נייר - לא הולכות למיחזור, אלא מגיעות אל מטמנות האשפה. הסיבה לכך היא שכדי להחזיק את הנוזל החם שממלא אותן, הכוסות מצופות בתהליך ייצורן בנוזל פלסטיק שקוף, שהופך את מיחזור הכוס למסובך עד בלתי-אפשרי ברוב מפעלי מיחזור הנייר.

למעשה, מיחזור כוסות השתייה החמה בפורמט הקיים שלהן הוא כה מורכב, עד שבכל רחבי ארצות הברית קיימים היום שלושה מפעלי מיחזור נייר בלבד (מתוך כ-450 בסך הכל) שמסוגלים לעשות זאת; בישראל, ניחשתם נכון, אין אף לא אחד כזה. כלומר - כל כוס נייר חד-פעמית שאנו שותים בה שתייה חמה מוצאת את דרכה לבסוף אל מטמנות האשפה, מצטרפת להררים של אשפה דחוסה ובלתי-מתכלה ומזהמת כך את הסביבה. כדי להבין את היקף הבעיה, מספיק להציץ בנתון המאלף שמתפרסם לאחרונה לגבי ענקית הקפה האמריקאית סטארבאקס - 4 מיליארד (!) כוסות קפה חד-פעמיות של הרשת מוצאות את דרכן למטמנות האשפה מדי שנה ואינן מתמחזרות.

זהו נתון עצוב במיוחד לאור העובדה שבשנת 2008, הכריזה סטארבאקס בחגיגיות כי בכוונתה לעשות מאמצים להפחית את פסולת הכוסות שהיא מייצרת: ברוב טקס היא הצהירה כי תפתח כוס עשויה מ-100 אחוז חומרים מתמחזרים, ובנוסף תנקוט צעדים שיביאו לכך שרבע מלקוחותיה ישתמשו בכוסות רב-פעמיות - וכל זאת עד לשנת 2015.

עם זאת, בשנת 2013, לאחר מאמצים שונים של הרשת שכללו דיונים רבים והתייעצויות עם מומחים ממוסדות מחקר ופיתוח מובילים, הודיעה הרשת שהיא זונחת את מאמצי פיתוח הכוס המיועדת, ואף מפחיתה את יעד הלקוחות המשתמשים בכוסות רב-פעמיות ל-5 אחוזים בלבד. כיום, אגב, יותר משנתיים לאחר תאריך היעד, רק 1.8 אחוזים מלקוחותיה עושים זאת - אף שהכוסות הרב-פעמיות נמכרות במחיר זול יחסית בכל הסניפים, והרשת אף מציעה הנחה על כוס הקפה כאשר מגיעים לסניף עם כוס רב-פעמית למילוי.

לפי דו״ח שהתפרסם לאחרונה על ידי ארגון Stand.earth, סטארבקס הטילה אז את האחריות על תאגידי המיחזור, בטענה שעליהם להפוך את המפעלים והתשתיות שלהם למתאימים למיחזור כוסות הנייר; אך המשמעות של צעד כזה היא שהתשלום על הקמת המפעלים (או שדרוג הקיימים) ייפול על משלמי המסים - בעוד שלענקית כסטארבקס, שאחראית להפקת מיליארדי כוסות כאלה בשנה, יש גם את האמצעים וגם את האחריות לפתח כוסות שיותאמו לתהליכי המיחזור הקיימים. כיוון שכבר כיום הרשת מחזיקה 26 אלף סניפים ברחבי העולם, ועד לשנת 2021 היא מתכננת לפתוח עוד 12 אלף סניפים, אין ספק שעל סטארבקס צריכה להיות מוטלת האחריות לעשות משהו בעניין, בעיקר בהתחשב בכך שכבר קיימות בנמצא טכנולוגיות לייצור ציפוי שמתמחזר ביתר קלות מציפוי הפלסטיק הנוכחי.

״אין מי שיטפל בזה בארץ״

סטארבקס אמנם לא פועלת כיום בישראל (ניסיונות להחדיר את הרשת לארץ בתחילת שנות האלפיים לא צלחו, וסניפים בודדים שנפתחו בישראל נסגרו לאחר זמן לא רב), אך גם הישראלים שותים לא מעט קפה - ההערכה היא שהישראלי הממוצע שותה כ-3-4 כוסות קפה ביום, ושוק מכירות הקפה בבתי הקפה בישראל מוערך ב כ-3 מיליארד שקלים בשנה.

רשת "ארומה אספרסו-בר" היא רשת בתי הקפה הגדולה ביותר בארץ, היא פועלת כאן משנת 1994 ובעלת פריסה ארצית של יותר מ-140 סניפים כיום (לא כולל העיר תל אביב, בה פועלת הרשת הנפרדת "ארומה תל אביב"). וגם בארומה, כצפוי, המצב זהה: הכוסות החד-פעמיות שאתם קונים שם אינן מתאימות למיחזור.

״כל כוסות הנייר לשתייה חמה שאנחנו מכירים מיוצרות בצורה הזו, עם ציפוי פלסטיק שקוף, כך שהן לא לגמרי פלסטיק ולא לגמרי נייר, ומאוד קשה להפריד בין החומרים. זה תהליך כל כך מסובך ויקר, שכלכלית הוא לא משתלם״, מסביר נעם גדליהו, מנהל האחריות החברתית של ארומה. ״דווקא ניסינו למצוא לזה פתרונות: אני נמצא בתפקיד הזה כבר עשור בארומה, ובתחילת הדרך בדקתי את האפשרות של ציפוי לכוסות שהוא פריק ביולוגית, ולכן הופך את הכוס למתכלה יותר. כשבדקתי את זה לפני מספר שנים המחירים היו אסטרונומיים - מדובר בפי 4-5 ממחיר כוס רגילה; עם השנים הפער קצת הצטמצם, אבל מבחינת הכמויות - מדובר על מיליוני כוסות בשנה - עדיין מדובר בפגיעה משמעותית מאוד ברווחיות. מה גם שבארץ, גם כוס נייר עם ציפוי ממקור ביולוגי בסוף תגיע להטמנה רגילה - כי אין מי שיטפל בזה כאן, אז יוצא שכל ההשקעה הזו היא לא רק יקרה, אלא גם לא משתלמת סביבתית.

״כוסות רב פעמיות, לעומת זאת, יש לנו כבר מזמן - גם לשתייה חמה וגם לשתייה קרה״, אומר גדליהו. ״אם לקוח מגיע עם כוס כזו, אנחנו ממלאים אותה וגם נותנים הנחה של שקל. זה כמובן טוב מהבחינה הסביבתית, אבל זה גם משתלם לנו כלכלית - כי זה גם חוסך לנו את המכסה והכוס וגם גורם לו לחזור אלינו כדי שנמלא אותה. יש לנו כבר הרבה שנים גם כוסות וגם תרמוס, והם נמכרים בכל הסניפים.

״מעבר לכוסות, יש לנו כל מיני פתרונות לפסולת שאנחנו מייצרים - אנחנו כל הזמן מנסים דברים חדשים״, הוא מספר. ״לדוגמה, כל הפסולת האורגנית ממפעלי הייצור שלנו בבית שמש לא הולכת להטמנה, אלא משמשת לייצור קומפוסט ולהזנת בעלי חיים - הכל באזור בית שמש, כך שזה גם נשאר בסביבה ולא עובר שינוע, ובכך חוסך עוד נזק לסביבה״.

להקים מפעל מיחזור זה לא כלכלי

״כוסות שתייה חמה שקונים בחוץ, בארומה למשל, נחשבות כאריזה״, אומרת תמר רביב, ראש תחום מיחזור באגף פסולת מוצקה במשרד להגנת הסביבה. "כיום אין לנו את היכולת למחזר את הכוסות האלה, שעשויות מחומרים שונים וחלקן מצופות בפלסטיק. אין לנו מפעלים מתאימים לזה כיום.

"צריך להבין שבארה״ב יש יותר מ-300 מיליון תושבים לעומת כ-8.5 מיליון אצלנו, ואף שאנחנו צורכים בערך כמו האמריקאים, אנחנו עדיין שוק קטן מאוד. ומכיוון שזה שוק קטן, כרגע אני לא רואה צפי שיקום מפעל קטן שמטפל נקודתית בכוסות. היום במיוחד שוק המיחזור הוא קשה, וכיוון שחומרי הגלם (פלסטיק, למשל) הם זולים יחסית, יש פגיעה בשוק המיחזור בכל העולם. המשרד להגנת הסביבה לא מקים מפעלי מיחזור אלא רק תומך במניעת הטמנה, ולכן כדי שיקום מפעל למיחזור - הוא צריך להיות כלכלי. אם לא נמצא היזם שחושב שזה דבר כלכלי לעשות, זה לא יקרה.

״מבחינתנו, הדבר הנכון ביותר מבחינת טיפול בכלים חד-פעמיים היא הפחתה במקור״, היא אומרת. ״בישראל צורכים הרבה חד-פעמי יחסית, ואנחנו חושבים שהדרך הנכונה להתמודד עם זה היא לעשות פעילות של הסברה וקמפיינים שיעודדו את הציבור מראש לקנות פחות: להסביר להם את החסרונות של זה, את ההשפעות על הסביבה - אלה דברים שיכולים למנוע רכישה מלכתחילה. זה לא יהיה קל; היום האיחוד האירופי מדבר הרבה על נושא הפחתה במקור, ואנחנו יודעים שזה תהליך גם שם, וגם אצלנו זה דבר שייקח הרבה מאוד שנים״.

מיליון עצים בכל שנה

ובינתיים באנגליה: לפי סקר שנערך במדינה, כיום 16 אחוזים מהאנשים משתמשים בכוסות רב-פעמיות לשתיית הקפה שלהם. בנוסף, 88 אחוזים אמרו שישליכו את הכוסות החד-פעמיות שלהם למיכל המיחזור בהינתן כזה בנמצא.

אז הנה בשורות משמחות עבורם: חברת ואוליה ( Veolia), ענקית מיחזור הפועלת ברחבי העולם, הודיעה במהלך החודש שעבר ש תתחיל בפיילוט ברחבי הממלכה המאוחדת, בו היא תציע לחברות ובתי עסק להציב מיכלי מיחזור לכוסות שתייה חמה חד-פעמיות אותן היא תאסוף ותמחזר. מדובר בפחים ייעודיים, שמעוצבים לרוקן בנוחיות את שאריות הנוזלים מהכוס ולהפריד ממנה את המכסה, על מנת להקל על תהליך המיחזור. משם הן יעברו למפעלי מיחזור מיוחדים, שמסוגלים להפריד את הנייר מהציפוי השקוף ולמחזר אותו. החומר הממוחזר, לדברי ואוליה, ישמש לאחר מכן לייצור חומר לבידוד לבתים, קרטוני ביצים, מחזיקי כוסות ועוד.

כמובן שהיוזמה של חברת ואוליה היא מבורכת, והתפשטות של יוזמות כאלה בעולם תסייע להפחית בהרבה את כמויות האשפה המוטמנות, יחד עם הזיהום ופליטות גזי החממה שהאשפה הזו פולטת. אבל חשוב לזכור שגם כוסות שניתנות למיחזור הן לא פתרון מושלם: מעל מיליון עצים נכרתים בכל שנה רק בשביל לייצר את ארבעת מיליארדי הכוסות של סטארבקס. וגם לתהליכי המיחזור עצמם יש מחיר: שימוש רב באנרגיה, כמו גם ייצור שפכים שעלולים להכיל כימיקלים רעילים, לדוגמה. בסופו של דבר, למרות שזה פחות נוח לכולנו ומצריך הסתגלות, הפתרון הטוב ביותר הוא לזכור לקחת אתכם בתיק כוס רב-שימושית, וליהנות מהקפה שלכם בדרך הכי סביבתית שיש.

בעקבות הכתבה ב"זווית" הסיפור פורסם גם ב- ynet

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
איכות הסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
המחיר האמיתי של כוס הקפה

# data[].attributes.attachment_link.description
23 ביולי 2017 זוכרים את כוס הקפה שקניתם הבוקר בדרך לעבודה? אז ממש כמוכם, עשרות מיליוני אנשים ברחבי העולם קנו היום ״על הדרך״ שתייה חמה בכוס חד-פעמית: באנגליה בלבד, למשל, נרכשות מדי יום כ- 7 מיליון כוסות קפה ״לקחת״.

# data[].attributes.body
ידעתם מה קורה לבגדים שתרמתם? כמויות עצומות של בגדים שיוצרו בסין, נמכרו באירופה ונתרמו לארגוני צדקה נשלחות לאפריקה ונמכרות בשווקים פתוחים. לכאורה, מדובר בפתרון שטוב לכולם (ליצרנים, לאפריקאים ואפילו לסביבה), אז למה יש מי שמנסים להפסיק את העניין הזה?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
שחר שלוח

31/03/2017

הסיפור הזה מתחיל בסין ונגמר באפריקה. יש סיכוי לא רע שבעוד כמה חודשים חולצה עם ההדפס של נסיכת דיסני שחיממה את בתי בחורף, תילבש ביום קריר על ידי ילדה בת חמש בטנזניה או קניה.

לצורך הכנת הכתבה דגמתי 50 פרטי לבוש אקראיים מארונה של בתי. כמו הורים רבים אחרים, גם אני לא קונה את מרבית הבגדים של הצאצאית שלי והם מגיעים אלי ממקורות שונים (מתנות, העברות בין חברים, שוקי קח-תן, חנויות יד שנייה ותהליכים מסתוריים שקורים בגן הילדים). אחרי שהוצאתי מהמדגם 10 פריטים שלא הצלחתי לזהות את ארץ המוצא שלהם, מתוך אלה שנשארו גיליתי ש-10 אחוז יוצרו בישראל, 10 אחוז בבנגלדש, 12.5 אחוז במדינות שונות במזרח אסיה (לא כולל סין ובנגלדש), 62.5 אחוז בסין, 2.5 אחוזים בקוסטה ריקה ו-2.5 אחוזים בטורקיה.

סביר להניח שלא רבים מופתעים מכך שהרוב המכריע של הבגדים שנקנים ברשתות בישראל מיוצרים במדינות מתפתחות, בדגש על סין. בכך הם לא שונים בהרבה ממוצרי צריכה רבים אחרים. כמעט בתחילת כל מוצר שאנחנו קונים בעברית יושב סיני אלמוני. גם חלק גדול מהפסולת עובר מהמדינות המפותחות אל מה שמכונה "הדרום הגלובלי" - המדינות המתפתחות. פסולת הטקסטיל והאופנה היא חלק מהזרם הזה, המכונה "המרוץ לתחתית". ד"ר דפנה דיסני, מומחית לכלכלת הסביבה מביה"ס ע"ש פורטר באוניברסיטת ת"א, מסבירה שבמרוץ לתחתית מעבירים פסולת למקום שבו הרגולציה חלשה, שיכול לספוג הכול. "יש דברים שעוברים כפסולת שיש להיפטר ממנה. מחפשים איפה לקבור את הפסולת רחוק מהעין ורחוק מהלב", היא אומרת. "אבל השאלה, האם כאשר זה נעשה בהסכמה, מה המדינה הקולטת מקבלת בתמורה מעבר לתשלומים ותקציבים, האם נעשה שיקול עלות-תועלת? יש שיקול של כלכלה: מדינות המערב מקבלות מקום זול להטמין בו פסולת. למדינות באפריקה לדוגמה משתלם לספק לצורך ההטמנה שטחים שלא נעשה בהם כלום, לכאורה. לפני 30 שנה לא היה ידע על הערך של השטח ועל המסוכנות של החומרים. היום אולי היו עושים שיקול אחר, אבל אז עשו תחשיב לזמן קצר כי רואים שמדינות חלשות ספגו זיהום מתוך רצון לצמוח כלכלית".

לתעשיית האופנה יש את המאפיינים המיוחדים לה במרוץ הזה לתחתית. פסולת הטקסטיל, מעבר לזאת שמשתחררת בתהליכי הייצור, כוללת שני סוגים של פסולת רבת ערך. הסוג הראשון הוא עודפי קולקציות של מוצרי הלבשה תקינים לגמרי שמוטמנים באדמה או מושחתים במכוון כדי למנוע עודף בשוק ו"לפנות מקום" לקולקציות חדשות. הסוג השני הוא הבגדים שהפסקנו ללבוש, ולאו דווקא בגלל שאי אפשר להשתמש בהם יותר. כאן אפריקה נכנסת לתמונה.

בגדים לא רצויים

על פי מסמך " מפת הדרכים להלבשה בת קיימא " של האגף לסביבה, מזון ופיתוח הכפר בממשלת בריטניה, כ-2 מיליון טונות של בגדים נרכשות בבריטניה מדי שנה, מתוכן 50 אחוז טונות של "בגדים לא רצויים", שהופכים בכל שנה לפסולת מוטמנת. ברמה העולמית, 100 טונות של בגדים מוטמנות בכל שנה. אבל לא כל הבגדים הנטושים מוטמנים. ב-30 השנים האחרונות מיליוני טונות של בגדים משומשים מיוצאים מהמערב לאפריקה. קניה לבדה מייבאת בכל שנה 100 מיליון טונות של בגדים, נעליים ואביזרים מיד שנייה, רובם מגיעים מארגוני צדקה במערב. לפי נתוני הארגון ההומניטרי Oxfam, כ-70 אחוז מהבגדים שנתרמים במערב מגיעים לאפריקה.

בהקשר הזה מציינת דיסני, החשיבה צריכה להיות אחרת והשאלה שצריכה להישאל היא האם מדובר בפסולת או במשאב. מדובר בשאלה גדולה. הבגדים שמגיעים למזרח אפריקה מכונים "מיטומבה", מילה בשפה הקיסווהילית שמשמעותה "חבילה" או "צרור". אם טיילתם באפריקה והגעתם לכפר מרוחק או לשכונה ענייה וראיתם אנשים לבושים בבגדים שנושאים את הלוגואים של נייקי, אדידס ואולי אפילו קסטרו, סביר להניח שהם הגיעו ממיטומבה. שוקי המיטומבה מפוזרים באפריקה, ומחיר הבגדים נקבע על פי התאמתם לצו האופנה ומצבם. הבגדים נמכרים לרוב תמורת כמה דולרים.

על פי תסקיר שחיברה אוליביה ד. קינאבו מהארגון ההומניטרי Caritas בטנזניה, לתופעת המיטומבה יש השלכות מרחיקות לכת על הכלכלה במדינתה, שמאז שנות השמונים קולטת מוצרים משומשים, ביניהם בגדים ונעליים. ב-1961, כשטנזניה קיבלה את עצמאותה, המדינה השקיעה בהקמת מפעלי טקסטיל שיענו על הצורך בביגוד וינצלו את גידולי הכותנה. בשני העשורים שלאחר מכן ההשקעה הוכיחה את עצמה. תעשיית הטקסטיל העסיקה כ-25 אחוז מכוח העבודה בטנזניה ותרמה 25 אחוז מהתל"ג במגזר התעשייתי. בשנות השמונים חל משבר כלכלי במדינה ועמו הידרדרה גם תעשיית הטקסטיל. בדיוק אז התעצמה זרימת המיטומבה לאפריקה (בגדים משומשים הגיעו לאזור עוד קודם - בשנות השבעים והשמונים קראו להם "קאפה אוּלייה", מונח שמשמעותו 'בגדים ממישהו שמת באירופה').

בקניה השכנה שיעור המועסקים בתעשיית האופנה צנח מאז שנות השמונים ב-96 אחוז, ורבים מאשימים בכך את ייבוא הבגדים המשומשים הזולים. המיטומבה הפכו למוצר פופולרי ובעשורים האחרונים הם מיובאים לטנזניה, קניה, רואנדה, בורונדי ואוגנדה על ידי אנשים עסקים וגם על ידי ארגונים חסד, כך שבעצם כולם לובשים אותם, עניים ועשירים, פועלים ופקידים, בעיר ובכפר.

למרק את המצפון

זה נראה כמו סידור שיש בו מנצחים בלבד: אנשים דלי אמצעים יכולים לרכוש או לקבל בגדים טובים באיכות נמוכה, הסביבה סופגת פחות פסולת להטמנה, שווקי היד השנייה באפריקה פורחים ואנחנו במערב משליכים את החולצה שמאסנו בה במצפון שקט. אבל למיטומבה יש צד בעייתי: מעבר לעלות הסביבתית של מאות מיליוני טונות של בגדים שמשונעים מהמזרח למערב ומהמערב לאפריקה (זאת עוד לפני שדיברנו על תנאי ההעסקה בסדנאות היזע באסיה, או על פסולת הייצור או על למה בעצם צריך כל כך הרבה בגדים) היא לא מאפשרת לתעשיית האופנה במדינות כמו טנזניה להתאושש. ב-2015 EAC, מועצת מדינות מזרח אפריקה, יזמה איסור ייבוא של מיטומבה לקניה, בורונדי, טנזניה, רואנדה ואוגנדה, זאת על מנת לאפשר לתעשיית האופנה באזור לשגשג מחדש. במקביל הועלו הצעות להעלות את המס על המיטומבה.

בינתיים, במערב, המנסה למרק את מצפונו מבלי לשבור את המעגל של מוצרים וחומרי גלם שעוברים לאורכו ולרוחבו של הגלובוס, מתפתחות יוזמות ברוח הסחר ההוגן. יזמת Cotton Made in Africa של קרן Aid by Trade שואפת לצמצם את הנזק הסביבתי ואת הפגיעה בבריאות הציבור שנגרמת מגידול הכותנה באפריקה, אותה כותנה שתסתובב בכל העולם עד שתגיע בחזרה הביתה כמיטומבה. במסגרת הפרויקט, חקלאים קטנים באפריקה מקבלים הכשרה כיצד לגדל כותנה באופן רווחי וכזה שמפחית את זיהום הקרקע והמים. אבל גם בהקשר הזה עולות שאלות, למשל, כפי שמציינת דיסני, האם עדיף להשקיע את התשומות והמים בגידול ירקות ולא בכותנה?

מבחינה סביבתית וחברתית קשה להיות נחרצים בנוגע למאזן העלות והתועלת של המיטומבה: היא מונעת הפיכת מוצרים תקינים לפסולת מצד אחד, אך משום שהיא ממרקת את המצפון שלנו היא בעצם מחזקת את תעשיית האופנה המזהמת שמבוססת על החללים שמתפנים בארונות הבגדים שלנו. היא מאפשרת לאוכלוסיות עניות ללבוש בגדים טובים בזול, אך בולמת את שגשוגה של התעשייה המקומית באפריקה. המיטומבה היא מקור פרנסה למיליונים, אך היא גם תורמת לעלויות הסביבתיות הכרוכות בשינוע מאות טונות של מוצרים מיבשת ליבשת. דבר אחד בטוח - תופעת המיטומבה צריכה לגרום לנו להיות מודעים יותר למשמעות של כל רכישה אימפולסיבית של שלוש חולצות במאה שקל.

# data[].attributes.attachment_link.title
מיטומבה: התחנה האחרונה של האופנה

# data[].attributes.attachment_link.description
שחר שלוח 31/03/2017 הסיפור הזה מתחיל בסין ונגמר באפריקה. יש סיכוי לא רע שבעוד כמה חודשים חולצה עם ההדפס של נסיכת דיסני שחיממה את בתי בחורף, תילבש ביום קריר על ידי ילדה בת חמש בטנזניה או קניה. לצורך הכנת הכתבה דגמתי 50 פרטי לבוש אקראיים מארונה של בתי.

# data[].attributes.headline
מעשנים? מה קורה לבדל הסיגריה שלכם?

# data[].attributes.subject
מעשנים? מה קורה לבדל הסיגריה שלכם?

# data[].attributes.body
בדל של פסולת

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
זווית - מחברים אותך למדע ולסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
בדל של פסולת

# data[].attributes.headline
צמצום אשפה: 5 דברים שאתם יכולים לעשות

# data[].attributes.subject
צמצום אשפה: 5 דברים שאתם יכולים לעשות

# data[].attributes.attachment_link.title
צמצום אשפה: 5 דברים שאתם יכולים לעשות

# data[].attributes.attachment_link.description
97% מהמדענים העוסקים בנושא האקלים מסכימים כי המקור לשינויי האקלים הינו פעילות אנושית ● אבל את מה שהאנושות קלקלה, היא יכולה גם לתקן ● את המשבר אפשר לפתור רק בהתגייסות של כלל המערכות: הממשלה, המגזר העסקי ואנחנו כפרטים ● גלובס משיק מדריך למשתמש: מה אנחנו יכולים לעשות בבית כדי לשפר את המצב, מה יכולים לעשות העסקים ומה צריכה לעשות הממשלה ● מתחילים בזבל שאנחנו מייצרים

# data[].attributes.headline
לא גומרים מהצלחת: כך הפך בזבוז המזון העולמי לפצצה מתקתקת

# data[].attributes.subject
לא גומרים מהצלחת: כך הפך בזבוז המזון העולמי לפצצה מתקתקת

# data[].attributes.body
כמעט שליש מהמזון בעולם הופך בסופו של דבר לאשפה, כשבמקביל 820 מיליון בני אדם סובלים מרעב • מרגישים חסרי אונים בגלל תחזיות אימה על התחממות כדור הארץ? הדרך להשפיע מתחילה בסופרמרקט (אל תתפתו למבצעים), ממשיכה במקרר (לא חייבים לזרוק את זה) ונגמרת בצלחת

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
חגי תשרי מאחורינו. חודש שלם רצוף אירועים משפחתיים שגדושים במזון - המון מזון. כמה רגעים לאחר שמפנים את שאריות השולחן העמוס אל שקי האשפה הגדולים, מבינים שייתכן כי הרצון לארח ולייצר תמונת שפע חגיגית, הוביל לבזבוז מזון רב.

אותו מזון שמושלך אל האשפה מייצר בעיה סביבתית גדולה. כשאנחנו חושבים על פגיעה בסביבה, עולות בדמיוננו תמונות של עשן, כתמי נפט, שריפות באמזונס ואולי גם קרחונים נמסים. אנחנו לא חושבים לרגע על המזון שאנחנו זורקים - בעיה קטנה לכאורה, אך גדולה בהשפעתה ובממדיה.

כדי לייצר מזון נדרשים משאבים רבים: מים, שטח אדמה, דשנים, דלקים, שעות עבודה, עלות אנרגטית לשמירה על הקירור ושילוח ועוד. לפי האו"ם, כ-30% מהמזון המיועד לצריכה אנושית בעולם מבוזבז והופך לאשפה מדי שנה. מדובר בכ-1.3 מיליארד טון.

ההנחה המקובלת היא שניתן להפחית את שיעור אובדן המזון במחצית, ופעולה זו בלבד תוכל להזין 1-2 מיליארד בני אדם. בארה"ב, לדוגמה, כ-40% מסך המזון המיוצר לא נאכל כלל. מדובר בכ-165 מיליון קילוגרם ביום. באותו זמן בדיוק, ל-1 מבין 8 אמריקאים אין ביטחון תזונתי.

המזון המבוזבז תורם רבות למשבר האקלים. אילו שוק בזבוז המזון בעולם היה מדינה - המדינה הזו הייתה ניצבת במקום השלישי בפרמטר של גזי חממה, מיד לאחר סין (מקום 1) וארה"ב (מקום 2). אם נזרוק ליבת תפוח ביער, לא תהיה בכך בעיה. אך כשהאשפה האורגנית שלנו מגיעה למזבלות ענק, היא מתפרקת ללא אוויר, והתנאים הללו יוצרים המון גז מתאן, גז חממה מסוכן ביותר (פי 20 מפחמן דו-חמצני). ההליך הזה מייצר חום, שעלול לגרום להתפרצות שריפות. בתהליך הזה אנחנו מבזבזים כמות נכבדת של מים: 24% עד 70% מהמים בעולם משמשים לחקלאות.

כשמדברים על המשבר האקולוגי, פעמים רבות אנחנו מרגישים שזה לא בידיים שלנו. אבל בניגוד לבעיות גדולות או לפתרונות יקרים כמו רכישת רכב חשמלי והתקנת פאנלים סולאריים על הגגות, אנחנו יכולים באמצעות צעדים פשוטים לצמצם את בזבוז המזון. בארה"ב, בתי-האב מייצרים הכי הרבה בזבוז מזון (43%). משפחה של 4 נפשות בארה"ב מוציאה בשנה כ-1,500 דולר שאינו נאכל, למרות שמרבית המזון הנזרק דווקא כשיר לאכילה.

האו"ם מעריך כי החקלאים יצטרכו לייצר לפחות 50%-60% יותר מזון עד שנת 2050, ככל שהאוכלוסייה העולמית תגדל לעבר ה-10 מיליארד בני אדם, ומיליארדים ייכנסו למעמד הביניים ככוח קנייה צומח. מיעוט הקרקע ואתגרי משבר האקלים מאלצים אותנו לחשוב מחדש לא רק על מודלים חדשים של חקלאות, אלא גם על ההכרח לצמצם את בזבוז המזון, ודאי כאשר אנחנו מגדלים מזון כה רב שיורד לטמיון.

עובש על התותים

מה אפשר לעשות בבית? הצעד הראשון הוא לחשוב: האם אנחנו באמת צריכים לרכוש את כל הפריטים בעגלת הקניות שלנו? כמה פעמים בקיץ קניתם חבילת תותים, וכשהגעתם הביתה אכלתם רק בודדים - וכעבור כמה ימים ראיתם שהשאר התמלאו עובש ומיד זרקתם לפח?

מחקר של הארגון האמריקאי NDRC גורס כי לרוב כשאנו מכניסים פריט למקרר, הוא הופך להיות חסר ערך עבורנו אחרי שקנינו אותו. הנבדקים נשאלו: "איך הייתם מרגישים אם כשהייתם מגיעים הביתה מהמכולת, קרטון הביצים שקניתם היה נופל, והביצים היו נשברות?", לאחר מכן נשאלו: "אם קרטון ביצים מלא היה יושב במקרר שלכם שישה שבועות, ולא הייתם משתמשים בהן, איך הייתם מרגישים?". הנבדקים, משום מה, הרגישו משמעותית פחות אשמים אם היו שוכחים לאכול את הביצים שבמקרר, לעומת הביצים שנשברו. חלק נכבד מהסיבה לבזבוז מזון נובע מהרצון שלנו שתהיה לנו אפשרות בחירה, שתהיה לנו האופציה להחליט מה לאכול ומתי.

סיבה נוספת היא אלמנט הגודל: המקררים שלנו גדלו ב-15% החל משנות ה-70, ולא רק הם - גם גודל הצלחת הממוצע גדל. לפי מחקר של אוניברסיטת ג'ורג'יה, גודל הצלחת הממוצע כיום גדול בכ-36% מהצלחת הממוצעת בשנת 1960. את הצלחות שלנו, כידוע, אנחנו נוהגים למלא - גם אם לא נצליח לסיים את תכולתן. לא מפתיע, אם כן, שכמות המזון הנזרק בארה"ב גדלה בכ-50% משנת 1974 ועד היום.

מהמחקר עולה כי הנבדקים חשו חוסר נוחות כאשר נוצר חלל ריק במקרר שלהם. את הבית שלנו, מתברר, אנחנו אוהבים בעיצוב נקי ומינימליסטי - אך מנגד, התרבות שלנו שולחת אותנו למלא את המקררים עד אפס מקום. אם אנחנו מבזבזים עד 30% מהמזון שלנו, דמיינו שאתם חוזרים מקניות עם ארבע שקיות, ואחת נופלת לכם על הרצפה, בעוד אתם ממשיכים לצעוד מבלי להרימה.

בזבוז מזון לא תלוי כולו בידי הצרכן. במדינות מתפתחות רוב אובדן המזון מתרחש בשלבים הראשונים של הליכי הייצור, האחסון והעיבוד; בעוד שבמדינות מפותחות מזון רב - מעל 100 קילוגרם לנפש לשנה - מבוזבז בשלב הצריכה.

למעשה, לפי דוח חדש של האו"ם, מזון בשווי 400 מיליארד דולר מתבזבז עוד לפני צריכתו, בזמן שבעולם ישנם כ-820 מיליון בני אדם הסובלים מרעב.

האוכל הולך לפח

שאריות מזון מהוות כ-35% מהפסולת הביתית שלנו. לאור הגידול באוכלוסייה והעלייה ברמת החיים, פסולת המזון המקומית שלנו צפויה להכפיל את עצמה בתוך עשור. לפי ארגון "לקט ישראל", היקף אובדן המזון בישראל עומד על 2.5 מיליון טון, בשווי של כ-19.7 מיליארד שקל. מתוכו, ישנו אובדן של מזון הראוי למאכל בהיקף של כ-1.2 מיליון טון ובשווי של כ-7 מיליארד שקל.

לפי הארגון, ההשפעות של האובדן בכל שלבי שרשרת הערך מייקרות את מחירי המזון ב-11%. אובדן המזון בצריכה הביתית של משקי-הבית בישראל הסתכם בכ-880 אלף טון מזון בשווי של כ-7.9 מיליארד שקל בשנת 2017. משק-בית ממוצע בישראל זורק לפח מזון בשווי של כ-3,200 שקל בשנה, שווה-ערך לצריכת מזון ממוצעת בחודש וחצי.

מיכל ביטרמן, מייסדת "The Natural Step", ליוותה משפחות במשך שבוע כדי לבדוק את הסיבות לבזבוז מזון, וזיקקה 24 סיבות שונות. "בשל הסיבות הרבות, גם הפתרונות צריכים להיות מגוונים", היא אומרת. "הסיבות הגדולות הן פחד שיש לישראלים מתאריכי תפוגה - לעתים זורקים לפני שהתאריך פג ולא מבינים שאפשר להשתמש גם אחרי התאריך אם כתוב 'לשימוש עד'. הדבר השני הוא ילדים - הם מפונקים יחסית, והרבה פעמים הם שוכחים אוכל בתיק או לא מסכימים לאכול את אותו האוכל יום אחרי יום.

"דבר נוסף שגילינו הוא שאנשים מתפתים המון פעמים למבצעים בסופרמרקט. הם נראים לנו זולים בזמן הקנייה, אבל בהמשך אנחנו זורקים פריטים רבים. יבוא יום והנורמה החברתית תשתנה, ולא יהיה מגניב או אפשרי לפתוח שולחן בצורה מוגזמת. אפשר ליהנות ולבשל ולהכין אוכל בצורה יפה, מגרה, טעימה, מגוונת ובכמויות מספקות ואף יותר - אבל במידה. לא צריך להגזים".
איך הנבדקים הגיבו לממצאים?
"אנשים לא מודעים. בתים שנכנסנו אליהם אמרו שהם לא מבזבזים בהתחלה, והופתעו לגלות עד כמה הם זורקים. כשאנחנו זורקים פה ושם, אנחנו לא מבינים שהדברים מצטברים ועד כמה אנחנו זורקים. כששאלנו עד כמה תהיו מעוניינים לפעול לצמצום בזבוז המזון, 79% אמרו שירצו מאוד. יש הרבה פעולות נפרדות שצריך לבצע מול צרכני הקצה כדי לפתור את הבעיה הזאת. הדבר החשוב ביותר הוא לצמצם צריכה ובזבוז במקור".

השקעה בחינוך ובהסברה

אסף רוזנבלום, מנהל המחלקה המשפטית בארגון "אדם טבע ודין", אומר כי "הפחת בשדה החקלאי הוא 11%, הפחת הקמעונאי הוא 8% ועוד 6% אצל הסיטונאים, ושליש - בביתו של הצרכן. כשאנחנו קונים מלפפון או עגבנייה, אין לנו מושג איך הם הגיעו לצלחת שלנו, וכמה משאבים הושקעו כדי שזה יקרה - מים, חשמל, שינוע, גזי חממה, דשנים, פלסטיק וחומרי הדברה. אם זרקתי את המלפפון לפח - זרקתי את כל הדברים האלה לפח. בירקות ופירות בלבד, מדובר במעל ל-200 מיליון קוב מים מבוזבזים".

לדבריו, "אנחנו מדינה שצריכה להתייעל מבחינה אנרגטית, ואלה מיליארדים של שקלים שאנחנו זורקים. חשוב לזכור שכ-80% מסך כלל הפסולת בישראל מועבר להטמנה באדמה, וחלק מכריע מהפסולת הביתית המתכלה מועבר להטמנה. פסולת אורגנית אפשר להפוך לקומפוסט עבור הקרקעות שלנו - כל העולם הולך לכיוון הזה, אנחנו עדיין לא. ברמת המדיניות, נדרשת אסטרטגיה ממשלתית מסודרת בדומה למדינות המתקדמות, אשר תכלול יעדים וצעדים אופרטיביים, כדוגמת קביעת יעד לצמצום הבזבוז, מתן תמריצים נכונים והשקעה בחינוך והסברה".
דווקא בישראל שבה אומרים לילדים: "אסור לזרוק אוכל".
"האתוס שגדלנו לפיו שישראלים לא מבזבזים מזון, פשוט לא נכון. מעל 100 אלף איש במדינת ישראל מוגדרים כזקוקים לסיוע מבחינה תזונתית. ניצול 5% מהפחת יאפשר לספק את צריכת הירקות והפירות הנדרשת עבור נזקקים אלה. גם הפסולת שנוצרת היא רבה. פתרון אפשרי אחד הוא הכוונת עודפים - יצירת מערכת שאליה אנשים יכולים לדווח על עודפים ואחרים לקלוט אותם".

פרופ' אופירה אילון מאוניברסיטת חיפה ומכון שמואל נאמן, חוקרת בכירה בתחומי סביבה, קיימות וכלכלה, הבינה שישנה אי-ודאות גדולה בנוגע להיקף בזבוז המזון בקרב משקי-הבית בשל שיטות המדידה השונות, וניסתה יחד עם ד"ר אפרת אלימלך לבצע סקר פסולת בקרב 200 איש מהשכבות הסוציו-אקונומית 7-8 בחיפה.

"גילינו שיש פערים בין מה שאנחנו זורקים לבין מה שאנחנו מדווחים בפועל", מספרת אילון. הממצאים שגילו מייצרים תמונה מעניינת: ככל שמשק-בית גדול יותר - כך בזבוז המזון שלו רב יותר. בנוסף, שיטת ההפרדה במקור מייצרת הלך מחשבתי הגורם לאנשים לבזבז פחות מזון. "אנשים שמעידים על עצמם שהם מפרידים נייר/פלסטיק (בשכונה שנבדקה לא קיימת הפרדה לפסולת רטובה, ש.א), מבזבזים פחות מזון בפועל. זה הממצא המשמעותי והמעודד שגילנו. אנשים שהעידו על עצמם שהם מפרידים אשפה, מבינים שהם עושים משהו למען הסביבה, ושהם צריכים לבזבז פחות".
מה ישראל צריכה לעשות?
"המשרד להגנת הסביבה השקיע המון כסף בהפרדה במקור לפסולת רטובה ויבשה. הוא עשה את זה בלי לסגור את הקצוות כמו שצריך. סיפקו לאנשים פחים ומערכי הסברה, אבל לא היה פתרון קצה לקבלת הפסולת המופרדת. המדינה בגדול לא עושה כלום, למעט 'חוק השומרוני הטוב' - אם אני תורמת מזון מוכן, ישנה הגנה שאם מי שמקבל את התרומה נפגע בריאותית, הוא לא יכול לתבוע את התורם. צריך לייצר סדרה של פתרונות. למשל, הפרדה שתייעל את תהליך המיחזור ותשפיע על כמות בזבוז המזון, קמפיינים ספציפיים לנושא, תשלום לפי כמות אשפה שנזרקת.

"צריך להתחיל בטיפול בסקטורים הגדולים יותר - מסעדות, בתי חולים, מוסדות ושירותי הסעדה. מקומות עם שירותי הסעדה הם מקומות שמעגל ההשפעה שלהם הוא גדול. אם יסבירו לאנשים שהם לא יכולים להעמיס ככל הניתן על הצלחת, זה יחלחל למשקי-הבית. בתוך הסיפור הזה יש רבדים פסיכולוגיים. תחשבי על הסעדה בחתונות. זו קלאסיקה של בזבוז מזון. ב-23:00 בלילה מוציאים בשר - מי אוכל כמויות כל-כך גדולות בשעות כאלה? נזרקות כמויות עצומות. יש בזבוז 'שופוני' מטורף. אנחנו צריכים להבין שזה לא רק כסף שהולך לאיבוד".

הנזק לכלכלת ארה"ב: 215 מיליארד דולר בשנה

לפי האו"ם, ההפסדים הכספיים בגין בזבוז מזון נאמדים בגובה של טריליון דולר בשנה. לכך צריך להוסיף נזקים סביבתיים בשווי 700 מיליארד דולר ונזקים חברתיים-סוציאליים, שנאמדים ב-900 מיליארד דולר. במציאות של צמיחה בהיקפי בזבוז המזון, נולד הצורך לטפל באשפה הרבה הנוצרת ולצמצם את נזקיה.

לפי MarketWatch, שוק הטיפול באשפת מזון מוערך בכ-27 מיליארד דולר ב-2017, והוא וצפוי לגדול בכ-7.9% בשנה עד שווי של 53 מיליארד דולר ב-2026. שוק זה מתעסק בניהול כלל הזבל האורגני וטיפול בגזי החממה הנפלטים בעת התפרקותו. מרבית הצמיחה והרווחים של הענף מבוססים על יצירת מזון לבעלי חיים, דשן ואנרגיה מתחדשת (ביו-גז). בארה"ב 40% מכלל ייצור המזון נזרק לפח, וזה עולה לכלכלה האמריקאית כ-215 מיליארד דולר בשנה.

לפי MarketWatch, השוק מונע מעלייה בצריכת המזון, ועיקר הרווחיות בו היא במציאת דרכים יעילות ופתרונות חכמים לטיפול באשפה. בנוסף, היות שהשוק הוא "מקומי", אין בנמצא שחקני ענק בינלאומיים. הודות ליותר ויותר רגולציה בתחום ניהול האשפה, צפויה גדילה בחברות הנותנות שירותי ניהול אשפת מזון לחברות ויצרנים.

סטארט-אפ לדוגמה הוא Copia, המתעסק בהעברת עודפי מזון. לא מדובר בשאריות מהצלחת. הרבה מעודפי המזון שלנו הם אוכל שלא נגענו בו וניתן לצריכה. אם היה לכם אירוע בעבודה, או אפילו יום הולדת - אותו מיזם יסייע לכם לתרום את המזון, מבלי שייזרק לפח. מיזמים נוספים יוצרים קשר עם החקלאים ורוכשים מהם את התוצרת "המכוערת", אותה הם מוכרים במכירים נמוכים לצרכנים, ואת היתרה מעבירים לארגוני תרומות.

גם המגזר העסקי חייב לחשב מסלול מחדש ביחס לבזבוז המזון שלו. ענף המלונאות בישראל אחראי לאובדן מזון בשיעור של 37%, לפי "לקט ישראל". דוח של הצ'מפיונס, שבדק 42 מלונות ב-15 מדינות אשר הטמיעו צעדים לצמצום בזבוז מזון, גילה כי על כל השקעה של דולר אחד, הוחזרו 7 דולרים בממוצע.

"מוסדות הסעדה גדולים ומלונות הם גורמי בזבוז אדירים. יש קווים דומים בין מלונות לבין מוסדות עבודה, וזה ברצון לייצר שפע ומגוון עצום, כזה שהסועד לא מסוגל להכיל בארוחה אחת. הדבר יוצר לקיחה מרובה של מזון והשלכה מיותרת", אומרת ביטרמן.

לדבריה, "היום עדיין אין למקומות עבודה גדולים את הרצון לפעול, כיוון שהם קשורים בקשרי מסחר עם חברות קייטרינג, ואף אחד מהצדדים לא רוצה לשבור את ההסכמים הקיימים ולראות שהם יוצרים בזבזנות והשלכה מיותרת. השלכה שמתורגמת לבזבוז כסף אדיר וירידה באיכות שהייתה יכולה להתקבל אילולא היה פחות בזבוז והשלכה. מקומות עבודה היום עדיין אינם מעזים להוריד בכמות המנות והמגוון המוגש.

"במלונות צריך גם להתחיל ולדבר על איכות במקום כמות. העובדה שהסועד האחרון בסרוויס מגיע לארוחה ובה כל המגשים מלאים עד תום, כאילו היה הסועד הראשון, היא בזבזנות חסרת אחריות. אין שום בעיה שהסועד האחרון ידע שהסרוויס מגיע כמעט לסיומו ויראה מגש שמספק את צרכיו, בלי שיהיה גדוש מעל ומעבר. את הנורמות האלה צריך לשנות.

"חשוב שגם תהיה דרישה צרכנית לכל הדברים הללו. כל עוד אין דרישה צרכנית, ואין רגולציה של הממשלה בנושא, עסקים יכלים להתמהמה בלקיחת אחריות וצעדים משמעותיים. בעולם רואים צעדים משמעותיים מאוד שנעשו בתחום, כולל שינוים עסקיים מהותיים. עד היום אף משרד מוביל לא לקח אחריות על הנושא. יזמנו מהלך של האמנה לצמצום בזבוז מזון. חתמו עליה למעלה מ-40 גורמים עסקיים. בקרוב ייפתח סבב נוסף של החתמת ארגונים. זוהי אמנה וולונטרית שמטרתה להעלות את המודעות לנושא ולפעולה בתחום".

# data[].attributes.attachment_link.title
לא גומרים מהצלחת: כך הפך בזבוז המזון העולמי לפצצה מתקתקת

# data[].attributes.attachment_link.description
כמעט שליש מהמזון בעולם הופך בסופו של דבר לאשפה, כשבמקביל 820 מיליון בני אדם סובלים מרעב ● מרגישים חסרי אונים בגלל תחזיות אימה על התחממות כדור הארץ? הדרך להשפיע מתחילה בסופרמרקט (אל תתפתו למבצעים), ממשיכה במקרר (לא חייבים לזרוק את זה) ונגמרת בצלחת

# data[].attributes.headline
בלי סכו"ם בבקשה: כך תהפכו את משלוח האוכל שלכם לקצת פחות מזהם

# data[].attributes.subject
בלי סכו"ם בבקשה: כך תהפכו את משלוח האוכל שלכם לקצת פחות מזהם

# data[].attributes.body
לפריחה בתחום משלוחי האוכל יש מחיר כבד - באיחוד האירופי נזרקים מיליארד קופסאות חד-פעמיות מזהמות לפח מדי שנה, ובישראל אלפי שליחים מדי יום מעבירים ארוחות ארוזות במוצרים לא מתכלים לבתי עסק • רוב החברות אפילו לא מציעות ללקוחות להימנע מלקחת מוצרים מזהמים

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
סכו"ם (ארוז בניילון). שקיות תבלינים, שקיות קטשופ. שקית מלח, שקית פלפל. שקית ניילון. שקית נייר. ואיך אפשר בלי קופסאות פלסטיק - המון קופסאות פלסטיק. אנחנו מזמינים אוכל הביתה, מבלים מספר דקות בלאכול אותו - ונשארים עם ערימה גדולה של פסולת. זה נוח, זה קל, וזה גם יכול להיות טעים.

# data[].attributes.attachment_link.title
בלי סכו"ם בבקשה: כך תהפכו את משלוח האוכל שלכם לקצת פחות מזהם

# data[].attributes.attachment_link.description
לפריחה בתחום משלוחי האוכל יש מחיר כבד - באיחוד האירופי נזרקים מיליארד קופסאות חד-פעמיות מזהמות לפח מדי שנה, ובישראל אלפי שליחים מדי יום מעבירים ארוחות ארוזות במוצרים לא מתכלים לבתי עסק ● רוב החברות אפילו לא מציעות ללקוחות להימנע מלקחת מוצרים מזהמים

# data[].attributes.body
מיחזור הוא מונח כללי המתאר סוגים רבים של תהליכים בהם חומרי פסולת עוברים עיבוד ופירוק לחומרי הגלם השונים מהם הם מורכבים, על מנת שניתן יהיה לעשות שימוש חוזר באותם חומרי גלם לשם ייצור מוצרים חדשים.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מיחזור הוא מונח כללי המתאר סוגים רבים של תהליכים בהם חומרי פסולת עוברים עיבוד ופירוק לחומרי הגלם השונים מהם הם מורכבים, על מנת שניתן יהיה לעשות שימוש חוזר באותם חומרי גלם לשם ייצור מוצרים חדשים. חומרים הניתנים למיחזור מחולקים למספר קטגוריות מרכזיות: חומר אורגני, נייר וקרטון, פלסטיק, זכוכית, גזם, ומתכת. כמו כן ישנם מוצרים השייכים לאחת הקטגוריות, כגון פסולת אלקטרונית (מתכת ופלסטיק), צמיגים (גומי), מחסניות דיו (פלסטיק) ושמן, אשר ממוחזרים בנפרד בטכניקות אחרות.

כמו תהליכים רבים בהם נעשה כיום שימוש תכוף, גם מאמצי המיחזור הגדולים החלו בעתות מלחמה בכדי לשרת את המאמץ המלחמתי. ישנן עדויות כתובות לכך שבתקופות קדומות כלי נשק כגון חרבות שלהבן כהה ושריונות שספגו מהלומות הותכו ומהם חושלו כלי מלחמה חדשים. בעידן המודרני תהליכי מיחזור היו קיימים מראשית המאה ה 20 אך תפסו תאוצה רק בפרוץ מלחמת העולם השניה. כתוצאה מהפסקת היבוא במלחמת העולם הראשונה מחיריהם של חומרי גלם בבריטניה הרקיעו שחקים, דבר אשר בתורו העלה את מחירי המוצרים ופגע בחוסנו של העם. הממשל הבריטי החליט כי בכדי למנוע מדבר דומה להתרחש בזמן מלחמת העולם השניה, יש לכפות על איסוף ושימוש מחדש במוצרים, ובעיקר נייר ומתכת שהיו מאז ומעולם קלים יחסית למיחזור. ממשלת בריטניה פתחה במבצעי האיסוף והמיחזור ב 1939, ושלוש שנים לאחר מכן תקנות דומות הועברו בארה"ב, כאשר זו הצטרפה למלחמה.

מתוך משקלה הכולל של הפסולת הביתית בישראל חומר אורגני מהווה כ 40%, הנייר והקרטון כ 25%, והפלסטיק כ 15%. 20% הנותרים מורכבים מזכוכית, מתכות, גזם, טקסטיל וחומרים אחרים. חלק מהפסולת מופרדת מראש במיכלים ייעודיים כגון מיכלי איסוף לבקבוקי פלסטיק, לניירות, ולבקבוקי זכוכית. עם זאת, חלק גדול אינו מופרד ברמת האזרח, אלא מועבר למרכזי מיון שם נעשית ההפרדה הן באופן ידני והן בתהליכים ממוכנים המבוססים על בליעה שונה של אורכי גל שונים ועל תכונות מגנטיות של מתכות.

לפי נתוני המשרד לאיכות הסביבה משנת 2007 כ 15% מהפסולת הביתית ממוחזרת, ויחד עם המיחזור של פסולת תעשייתית סך המיחזור במשק עומד על כ 23%.

מיחזור נייר
מיחזור נייר מתחיל בכתישתו לפיסות קטנות והעברתן למיכלים המכילים מים וכימיקלים. התערובת מחוממת, והכימיקלים השונים מסייעים לפירוק הנייר לסיבי צלולוז דקיקים היוצרים עיסת נייר המורכבת מ 98% מים ו 2% סיבים. העיסה מוזרמת דרך מספר רשתות המסננות ממנה חומרים מזהים כגון פיסות פלסטיק, דבק, או סיכות מתכת. לאחר מכן נעשה שימוש בכימיקלים פעילי שטח (surfactants) ולחץ אוויר אשר יחדיו גורמים לדיו וחומרי דבק לצוף בבועות לראש המיכל, שם הם מופרדים משאר התערובת. במקרים מסויימים העיסה עוברת תהליכי הלבנה ועידון באמצעות סט נוסף של כימיקלים, אך שלב זה תלוי ביעודו של הנייר הממוחזר. העיסה מותזת על יריעות רשת גדולות המועברות דרך מכבשים שתפקידם להפעיל לחץ הגורם ליציאת המים והתגבשות הסיבים יחדיו לנייר. לבסוף, היריעות עוברות חימום וייבוש סופי.

באופן כללי, ניתן למחזר נייר בערך חמש פעמים לפני שסיבי הצלולוז הופכים לקצרים ושבירים מדי בכדי לעבור שוב את התהליך. על פי רוב לאחר לאחר תהליך המיחזור ישנה ירידה באיכותו של הנייר, ועל כן הוא מיועד למוצרים אשר דורשים נייר באיכות נמוכה יותר. למשל, נייר באיכות גבוהה כגון זה המשמש להדפסת ירחונים ימוחזר לנייר המיועד למדפסת ביתית, וזה בתורו ימוחזר למגבות נייר או נייר טואלט.

בארץ מעריכים כי כ 20-25% מהנייר הנצרך בשנה מועבר למרכזי מיחזור (כ 200,000 טון בשנה), כאשר בארה"ב ומדינות רבות בארופה ההערכה קרובה יותר ל 50%.

מיחזור פלסטיק
על מיכלים ומוצרי פלסטיק מוטבע סמל המיחזור (משולש המורכב משלושה חיצים) ובמרכזו מספר הנע בין 1-7, אשר מייצג את סוג הפלסטיק ממנו עשוי אותו מוצר. בתהליכי מיחזור ישנה חשיבות להפרדת הפלסטיק לסוגיו השונים מאחר ולכל אחד מהם הרכב כימי שונה ועירובם זה בזה גורם לירידה באיכות הפלסטיק מאחר והם יוצרים שכבות נפרדות שלא מתמזגות זו בזו. אחד האתגרים הנובעים מכך הוא מוצרים מעורבים, למשל בקבוקי משקה בהם הבקבוק עצמו עשוי P.E.T.(פוליאתלין טרפתלט), הפקק מ H.D.E.P(פוליאתלין בצפיפות גבוהה), והתווית מ P.V.C.(פוליויניל). עיקר מיחזור הפלסטיק בארץ ובעולם מתמקד במוצרי P.E.T.ובעיקר בבקבוקי משקה, אך ישנו גם מיחזור של שקיות פלסטיק (העשויות H.D.E.Pאו L.D.E.P.) וסוגי פלסטיק אחרים בהיקפף מצומצם יחסית.

בקבוקים ומיכלים אשר נאספים לשם מיחזור מגיעים למרכזים שם הם ממוינים לפי סוג הפלסטיק וצבעו. לאחר מכן בקבוקים ומיכלים עוברים שטיפה אוטומטית בסבון וקיטור אשר במהלכה מורות תוויות וחומרי דבק. המיכלים הנקיים נגרסים לפיסות פלסטיק קטנות, אלו מומסות ומעוצבות לפתיתי פלסטיק עגולים. הפתיתים נמכרים למפעלי פלסטיק המייצרים מהם מגוון מוצרים כגון אריזות פלסטיק וכן סיבי פלסטיק המשמשים בתעשיית הטקסטיל. את רוב סוגי הפלסטיק האחרים שאינם P.E.T., ובעיקר H.D.P.E.מעבדים יחדיו ליצירת לוחות פלסטיק המשמשים לייצור ריהוט גן, גדרות וחיפוי.

ישנם תהליכים המאפשרים להפריד את חומרי הצבע מהפלסטיק, אך איכותו של הפלסטיק המתקבל ירודה יחסית. על כן מעדיפים להפריד תחילה את הפלסטיק לצבעים שונים - כך שפלסטיק בצבע מסויים תמיד ממוחזר לפלסטיק באותו הצבע, פרק לפלסטיק שקוף לו ניתן להוסיף חומרי צבע בהמשך.

מנתוני חברת "אביב" האחראית על מיחזור הפלסטיק בארץ עולה כי 14% מהפלסטיק עובר למיחזור (כ- 22,000 טון בשנה), כאשר בארה"ב ומדינות רבות בארופה ההערכה קרובה יותר ל 20%.

מיחזור זכוכית
זכוכית היא אחד מהחומרים הבודדים אותם ניתן למחזר שוב ושוב. ייתרון נוסף של מיחזור זכוכית הוא העובדה כי תהליך זה לרוב זול יותר מייצור הזכוכית, מאחר וטמפרטורת ההתכה של הזכוכית נמוכה בהרבה מזו של חול גולמי ממנו מיוצרת זכוכית. במקרים רבים בקבוקי זכוכית כלל לא מגיעים למיחזור, אלא נשטפים, מחוטאים, ועוברים ישירות לשימוש-מחדש.

בקבוקים, זגוגיות, ומוצרי זכוכית אחרים מועברים למרכז בו הם ממויינים לפי צבעם, ומופרדים מזכוכיות חסינות-חום (פיירקס) אותן יש למחזר בנפרד. הזכוכיות נגרסות לפיסות גסות, תוויות ופיסות נייר מופרדות באמצעות משאבה בלחץ גבוהה, פיסות מתכת מופרדות על ידי שימוש במגנט, ואבנים על ידי שימוש בלייזר. שברי הזכוכית מותכים בטמפרטורה של כ 1,500 מעלות, ובמצב הנוזלי מוספת לזכוכית הממוחזרת זכוכית חדשה שלא עברה מיחזור, כך שהמוצר הסופי מכיל 50%-80% זכוכית ממוחזרת. מיד לאחר ההתכה הזכוכית הנוזלית מועברת לתבניות ומועברת לתנור שם נעשה תהליך של קרור מדורג ואיטי התורם לחוסנה של הזכוכית.

כיום ממוחזרת בארץ בכל שנה כ 10-20% מתוך צריכת הזכוכית, כאשר בארה"ב מדובר במספרים דומים של 25-30%.

מיחזור פסולת אורגנית
מיחזור פסולת אורגנית הוא למעשה תהליך המיחזור העתיק והטבעי ביותר. הרבה לפני הופעת האדם, חומר אורגני כגון בעלי חיים וצמחים מתים עברו תהליכי פירוק על ידי חיידקים ושימשו כחומר מזון ליצורים אחרים.

פסולת אורגנית מהווה את הרכיב המרכזי מתוך כלל הפסולת הביתית. כאשר פסולת מעורבת מגיעה למפעלי מיחזור החומר האורגני מופרד משאר האשפה בתוך גלילי מתכת גדולים המכילים סכינים חדות אשר כותשות את הפסולת הרכה, וזו נופלת דרך חרירים בגליל למיכלי איסוף. הפסולת האורגנית מועברת לאחד מאתרי הקומפוסטציה, יחד עם גזם הנאסף על ידי רשויות מקומיות, פסולת בעלי חיים ממשקים חקלאיים, ובוצה ממפעלים לטיהור שפכים. חומרים אלו מעורבבים ביחסים קבועים ומדודים, עוברים תהליך מבוקר בטמפרטורות ורמות לחות קבועות בו החומר האורגני מתפרק ומתייצב, ומתקבל קומפוסט המשמש לצרכים חקלאיים.

מיחזור מתכת
במקרים רבים מיחזור מתכת זול יותר מייצורה מחומרי גלם, אך כתוצאה ממשקלה הרב ישנן עלויות עקיפות המייקרות את תהליך המיחזור. עיקר המתכות המופנות למיחזור נאספות על ידי קבלנים פרטיים, ומקורן בעיקר במכוניות, גרוטאות, מכשירי חשמל לבנים (מקררים, מכונות כביסה), פחיות משקה ושימורים, ופסולת מתכת מענף הבניה.

במרכזי המיחזור נעשית הפרדה של המתכות מחלקי הפלסטיק, הזכוכית והטקסטיל, ולבסוף הפרדה בין מתכות ברזליות למתכות אל-ברזליות. המתכות הברזליות עוברות דחיסה והתכה בטמפרטורה גבוהה, ויציקה לתבניות היוצרות מטילי פלדה אשר משמשים כחומר גלם במפעלים. המתכות האל-ברזליות מועברות במקרים רבים כמו שהן למפעלים העושים בהם שימוש כחומר גלם.

מתכות הן החומרים הממוחזרים ביותר בעולם, כאשר בארץ אחוזי המיחזור עומדים על כ 60% ובארה"ב על כמעט 85%.

חומרים נוספים
ישנן קטגוריות נוספות של חומרים העובירם תהליכי מיחזור שונים. פסולת אלקטרונית מכילה מתכות יקרות כגון נחושת, זהב, כסף, פלטינום ועופרת, אותן ניתן לחלץ ממכשירים, להתיך, ולעשות שימוש מחדש. עם זאת חומרים אלו נמצאים בעיקר במעגלים מודפסים, ותהליכי ההפרדה שלהם מסובכים ויקרים.

צמיגי גומי גם הם ממוחזרים, כאשר חלקם מופנים לפירוק ועיבוד למוצרים אחרים בהם נעשה שימוש בגומי או מועברים בשלמותם לשימוש בפרוייקטים הנדסיים כבולמי רעש ומילוי קרקע. חלקם מועברים למפעלים שם נעשה בהם שימוש כחומר דלק חלופי.

שמן משומש ממסעדות רבות נאסף ומשמש בתעשיית ייצור הביו-דיזל, דלק חלופי היכול לשמש כמעט בכל רכב המצוייד במנוע דיזל.

יתרונות וחסרונות
אחד החסרונות הבולטים במיחזור הוא הצורך העלויות המשניות הנובעות מהתהליך - הצורך לשנע את המוצרים למרכזי מיחזור, ובמקרים רבים למיינם באופן ידני. ישנו קושי בשקלול העלות הכוללת של תהליכי מיחזור, הן במישור הכספי והן במישור האנרגטי. עם זאת, חלק מהנסיונות לכמת את עלות התהליכים העלו כי במקרים מסויימים מיחזור חומרים הינו יקר יותר מהשילוב של הטמנת הפסולת (הדרך המקובלת להפטר מפסולת שאינה מיועדת למיחזור) וייצור החומרים מחומרי גלם. מהבחינה הסביבתית ישנן טענות כי לעתים צריכת הדלק, החשמל, המים, ופליטת המזהמים לאוויר אשר כרוכה בתהליכי מיחזור שונים גורמת ליותר נזק מאשר ייצורם של החומרים הנחוצים.

היתרונות המרכזיים של תעשיית המיחזור הוא החסכון במשאבים ובכסף. כמות המשאבים הזמינה לבני האדם על פני כדור הארץ היא סופית, וקצב הניצול של משאבים אלו הולך ועולה עם השנים. לפי הערכות שונות מאגרי הנפט אשר משמשים לייצור דלקים ומוצרי פלסטיק עשויים לאזול בחמישים עד מאה השנים הקרובות. עם כן, המיחזור נועד להתגבר על הבעיה הנוצרת בעקבות שימוש מאסיבי במשאבים באמצעות שימוש חוזר באותם חומרי גלם שוב ושוב. כמו כן, ישנם חומרים, בעיקר מתכת וזכוכית, אשר מיחזורם מצריך פחות אנרגיה מייצורם מחומרי גלם ועל כן הוא נחשב כזול יותר.

במקרים רבים בוחרים לראות בייתרון האמיתי של תהליך המיחזור כשימוש מחדש בחומרים במקום כרייתם המתמשכת של משאבים, גם במידה ותהליך זה אינו זול יותר כלכלית. במקרה זה ערכו של תהליך המיחזור אינו נמדד בתועלת הכספית שהוא מניב, אלא בתרומתו לאיכות החיים של דורות ההמשך.

מאת: עידו קמינסקי
המחלקה לכימיה ביולוגית
מכון ויצמן למדע

הערה לגולשים
אם אתם חושבים שההסברים אינם ברורים מספיק או אם יש לכם שאלות הקשורות לנושא, אתם מוזמנים לכתוב על כך בפורום. אנו נתייחס להערותיכם. הצעות לשיפור וביקורת בונה תמיד מתקבלות בברכה.

# data[].attributes.attachment_link.description
מיחזור הוא מונח כללי המתאר סוגים רבים של תהליכים בהם חומרי פסולת עוברים עיבוד ופירוק לחומרי הגלם השונים מהם הם מורכבים, על מנת שניתן יהיה לעשות שימוש חוזר באותם חומרי גלם לשם ייצור מוצרים חדשים. חומרים הניתנים למיחזור מחולקים למספר קטגוריות מרכזיות: חומר אורגני, נייר וקרטון, פלסטיק, זכוכית, גזם, ומתכת.

# data[].attributes.headline
תהליך מיחזור אריזות בישראל

# data[].attributes.subject
תהליך מיחזור אריזות בישראל

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
תמיר - תאגיד מיחזור האריזות בישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
תהליך מחזור האריזות בישראל

# data[].attributes.headline
אחרינו המבול - פרק שלישי: "הר הזבל" | כאן 11 לשעבר רשות השידור

# data[].attributes.subject
אחרינו המבול - פרק שלישי: "הר הזבל" | כאן 11 לשעבר רשות השידור

# data[].attributes.headline
לאן מפרידים את הפסולת

# data[].attributes.subject
לאן מפרידים את הפסולת

# data[].attributes.body
סוגי פחי המיחזור השונים

# data[].attributes.attachment_link.title
לאן מפרידים את הפסולת

# data[].attributes.headline
פתרונות סביבתיים- פעילות

# data[].attributes.subject
פתרונות סביבתיים- פעילות

# data[].attributes.body
הפעילות מעודדת את הילדים לחשוב מחוץ לקופסה על מצבים קיימים שמובילים לבעיות סביבתיות. לדוגמה, כיצד להפחית את השימוש בעיתונים ובמה להחליף את שקיות הניילון על מנת לפעול לפי עקרון השימוש החוזר.

להכנת הפעילות:

הכינו שני לוחות עגולים מקרטון.

חלקו לוח אחד לשלושה חלקים. באחד החלקים כתבו "הפחתה", בשני "שימוש חוזר" ובשלישי "מחזור".

את הלוח השני חלקו לחמישה חלקים בצבעים שונים שמייצגים את הפחים: כתום, סגול, כחול וירוק, ואפור שייצג את המחזורית. לשם כך אפשר לצבוע את החלקים השונים או להדביק עליהם מדבקה בצבע המתאים.

חוררו במרכז הלוחות חור קטן ונעצו בו חץ שאפשר לסובב (למשל מחוגי שעון שאפשר לקנות בחנויות יצירה).

כאן תמצאו איורים של פריטי פסולת. הדפיסו אותם והדביקו על גבי כרטיסיות זהות בגודלן עשויות קרטון משומש. חלקו את הכרטיסיות לערמות נפרדות לפי צבעי הפחים שהפריטים שייכים להם.

מהלך הפעילות:

כל משתתף בתורו מסובב את החצים בשני הלוחות.

בלוח הראשון החץ יורה על עקרון הפרדה: הפחתה, שימוש חוזר או מחזור. בלוח השני החץ יורה על הפח הנבחר.

שולפים כרטיסייה מהערמה המתאימה לפי צבע הפח שעליו מורה החץ.

המשתתף צריך לומר מה יעשה במרכיב הפסולת שעל הכרטיסייה, בהתאם לעקרון ההפרדה שנבחר.

לדוגמה: החץ בלוח הצבעים מורה על הצבע הכחול ולכן יש לשלוף כרטיסייה מהערמה הכחולה; על הכרטיסייה שנבחרה יש איור של עיתון. החץ בלוח השני מורה על עקרון ההפחתה. לכן על המשתתף לציין מה יעשה כדי להפחית את כמות העיתונים שנצרכת – למשל, לקרוא חדשות באינטרנט כדי לצרוך פחות עיתונים.

דוגמה נוספת: החץ בלוח הצבעים מורה על הצבע הכתום והכרטיסייה שנשלפה מהערמה הכתומה מראה שקית ניילון. החץ בלוח השני מורה על עקרון השימוש החוזר. המשתתף מציע להשתמש בשקית בד רב-פעמית במקום לזרוק בכל פעם שקית ניילון חדשה.

# data[].attributes.attachment_link.title
משחק מיון סוגי פסולת

# data[].attributes.headline
הפסולת למיחזור וחסל

# data[].attributes.subject
הפסולת למיחזור וחסל

# data[].attributes.body
אז איך אתם יכולים לתרום למיחזור? זה פשוט מאוד – לא להתעצל! מיינו את הפסולת ומחזרו אותה. בכל יישוב קיימים פחי אשפה מיוחדים שמיועדים לפסולת מפלסטיק ונייר – יש להשליך את הפסולת בהתאם לסוג אל פחי האשפה המיועדים לה!

# data[].attributes.headline
תושבי אילו ערים בישראל מובילים במיחזור?

# data[].attributes.subject
תושבי אילו ערים בישראל מובילים במיחזור?

# data[].attributes.body
תאגיד המיחזור תמיר פרסם את מדד הערים הממחזרות בישראל • אילו רשויות מפרות את החוק ולא מציבות פחי מיחזור? • מומחים מבהירים כי מיחזור הוא תהליך יקר ומורכב המהווה פתרון רק לחלק מהפסולת, ויש לנקוט צעדים משמעותיים שיובילו להפחתת הפסולת במקור. כתבה מתוך גלובס/ המשבר האקולוגי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
תושבי אליו ערים מובילים במיחזור? תאגיד "תמיר", האמון על איסוף האריזות והעברתן לתהליכי מיחזור שונים, מפרסם היום (ג') את מדד הערים הממחזרות בישראל, המדרג את הרשויות שתושביהן מפרידים את כמויות האשפה הגדולות ביותר וכן מפרידים באופן נכון המאפשר מיחזור.

בקטגוריית הערים הגדולות (מעל 20 אלף משקי-בית) מובילה גבעתיים, הממוקמת במקום הראשון עם איסוף ממוצע של 330 גרם אריזות נטו לשבוע למשפחה (משקל אריזה ממוצעת כ-20 גרם). בקטגוריה זו תל-אביב והרצליה נמצאות במקומות השני והשלישי. העיר אריאל מובילה את המדד לערים הקטנות (עד 20 אלף משקי-בית) עם הפרדה של 410 גרם למשפחה לשבוע. גבעת שמואל, יהוד-מונסון שכנתה ממזרח וגם אילת הן הערים הבאות בתור בקטגוריה זו.

המובילה מבין המועצות האזוריות היא עמק חפר עם נתון של משקל אריזות העומד על 1.19 קילו ממוצע למשק-בית. פוטנציאל האריזות למשק-בית הוא כ-2 קילו אריזות בשבוע למשפחה, וגם מועצה אזורית עמק יזרעאל וחבל אילות מגיעות לביצועים גבוהים בהפרדה איכותית של פסולת אריזות.

כפר ורדים היא המובילה מבין המועצות המקומיות עם כחצי קילו בממוצע למשפחה לשבוע. לאחריה היישוב הצפוני בישראל, מטולה, ואחריהן המועצות המקומיות יסוד המעלה וגני תקווה.

ב-101 רשויות מקומיות בישראל, בהן מתגוררים יותר מ-2.5 מיליון תושבים, מוצבים פחי מיחזור כתומים, המאפשרים הפרדת פסולת אריזות כך שזו תועבר למיחזור.

המדד נבנה על-פי נוסחה שמשכללת נתוני איכות וכמות הפסולת למדד אחד; כל משאית שאוספת פחים כתומים נשקלת בכניסה לתחנת המיון של תמיר, ולפני תהליך המיון נדגמת הפסולת סטטיסטית על-פי התקן ומרכיבי הפסולת השונים בתוך "הזרם" הכתום שמגיע מכל רשות ורשות נבדקת. לאחר שלב הדגימה עוברת הפסולת למיון לשבעה חומרים שונים: שקיות פלסטיק, מתכת, קרטוני משקה, קרטון, פלסטיק מסוג פט (בקבוקי משקה), פלסטיק קשיח (חומרי ניקוי וטואלטיקה לדוגמה) ומיקס פלסטיק. כל חומר נכבש לקובייה דחוסה ומועבר למפעל מיחזור.

בתאגיד תמיר מציינים כי פסולת האריזות שנאספה בפחים הכתומים בחמש שנים האחרונות שוות-ערך ל-700 מטוסי בואינג 747 מלאים בפסולת - שנשלחו לטיפול ומיחזור במקום להטמנה. עם זאת, נכון לעכשיו, למרות שהתושבים עצמם משתמשים בפחי ההפרדה, לא בכל הרשויות המקומיות מוצבים פחי מיחזור. ראשי הערים של ירושלים, אשדוד, בני-ברק, ראש-העין, קריית אתא, נהריה ועוד לא ממהרים להכניס לשטח העיר את פחי המיחזור, למרות חוק האריזות המחייב כבר מ-2013 את הרשויות לפרוס פחים ולדאוג לפנות את הפסולת המופרדת באמצעות קבלנים או בעצמם.

למרות השנים הרבות שחלפו, רק לאחרונה הוציא המשרד להגנת הסביבה התראה על כוונת קנס לעיריית ירושלים (לדברי המשרד, אם בשבועות הקרובים לא תהיה התקדמות בנושא, יושת על העירייה קנס כספי. נכון לעכשיו אין התקדמות במשא-ומתן של העירייה מול תאגיד תמיר, כשזו גוררת רגליים ביישום מזה שנים). בנוסף, התראות נוספות נשלחו לעת עתה לחלק מהרשויות.

"תהליך הפרדת האריזות מחייב שותפות מלאה של יצרנים ויבואנים, רשויות מקומיות ותושבים", אומר רני איידלר, מנכ"ל תאגיד תמיר. "הרשויות המציבות פחים כתומים הוכיחו כי שיתוף-פעולה כזה של פריסת תשתיות בשילוב עם הסברה וחינוך, יחד עם תמיר ומעורבות תושבים, מביא להצלחות, מסייע לכלכלה מעגלית וכמובן עוזר לשמור על הסביבה".

67% מתוכלת הפח הכתום מועברת למיחזור

תהליך המיחזור איננו פשוט. הוא מסורבל, יקר, וגם לו יש השלכות סביבתיות כגון פליטת גזי חממה, שימוש במשאבים דוגמת מים ועוד. יתר על כן, בישראל קוברות הרשויות 80% מהפסולת, וגם לא כל האריזות המועברות למיחזור אכן מגיעות בסופו של דבר לתהליך - 67% מתכולת הפח הכתום אכן מועברת למיחזור.

"צריך לזכור שמיחזור הוא פתרון קצה, וככזה הוא מגיע לאחר שעשינו שימוש בחומר ובמשאבים והשלכנו אותם לפח. לכן הפחתה במקור היא פתרון יותר פשוט, יותר זול ויותר ידידותי לסביבה", אומר פרופ' עדי וולפסון, מרצה במכללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון. "כמו כן, צריך לקחת בחשבון שמיחזור הוא לרוב תהליך שצורך משאבים רבים, כגון אנרגיה ומים, וגורם לפליטות של מזהמים לאוויר, לים וליבשה. למרות ניסיונות רבים לאורך השנים, המודעות למיחזור בקרב האזרחים בישראל נמוכה יחסית, אך גם התשתיות למיחזור לא מספיקות, ואין מספיק מפעלי מיחזור בארץ".

"על-פי הנתונים שמפרסם תאגיד תמיר, ממוצע האיסוף של הרשות המצטיינת, עיריית גבעתיים, הם כ-7.7 פרומיל (0.77%) מכמות הפסולת הכוללת, ומדובר בכמות זניחה ביותר", אומרת ד"ר שירה דסקל, מומחית לכלכלה ולרגולציה סביבתית, מרצה וחוקרת במרכז הבינתחומי הרצליה. "מנגד, מערך האיסוף והפינוי של הפחים הכתומים הוא מערך יקר מאוד, עלות האיסוף והפינוי לטון פסולת אריזות יכולה להגיע לפי 3 עד פי 10 מהאיסוף והפינוי של פסולת מעורבת, וזאת ללא פתרונות מיחזור מספקים בישראל, כך שחלק לא מבוטל מהפסולת מיוצא לחו"ל.

"כמו כן, יש לקחת בחשבון שלאיסוף ופינוי בסבבים נפרדים על-ידי רכבים ייעודיים ישנו גם מחיר סביבתי. במקרים רבים הפחים מוצבים על מדרכות במרחב הציבורי ומהווים מפגע (חסימת מדרכות וחניות) ופגיעה בחזות הנוף העירוני, מטרדי רעש, תנועה וזיהום אוויר עקב תוספת סבבי פינוי ברכבים הייעודיים וכמובן פעולות המיון וההפרדה שמתבצעות על-ידי התושבים".
מה הפתרון שהמדינה צריכה לקדם כעת?
"על מדינת ישראל להרחיב את תשתית הטיפול בפסולת, ובפרט לכלול פתרונות של הפקת אנרגיה מפסולת (Waste to Energy) שמצויים בשימוש במדינות מפותחות בעולם. באירופה, למשל, מתקנים מתקדמים להקפת אנרגיה מפסולת מצויים במרכזי ערים ומספקים גם תשתית מקומית לטיפול בפסולת וגם מקור לייצור חשמל וחום. במקביל, יש כמובן לקדם את הגברת המודעות להפחתת פסולת במקור".

# data[].attributes.attachment_link.title
תושבי אילו ערים בישראל מובילים במיחזור?

# data[].attributes.attachment_link.description
תאגיד המיחזור תמיר פרסם את מדד הערים הממחזרות בישראל ● אילו רשויות מפרות את החוק ולא מציבות פחי מיחזור? ● מומחים מבהירים כי מיחזור הוא תהליך יקר ומורכב המהווה פתרון רק לחלק מהפסולת, ויש לנקוט צעדים משמעותיים שיובילו להפחתת הפסולת במקור

# data[].attributes.headline
סיפורה של אריזת מתכת

# data[].attributes.subject
סיפורה של אריזת מתכת

# data[].attributes.body
הפרדתם אריזות מתכת לפח הכתום? עכשיו תוכלו לחוות את גלגולה של קופסאת השימורים שלכם מהפח הכתום ועד לשימושה בסופו של דבר כמוטות בתעשיית הבנייה.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
תמיר - תאגיד מיחזור האריזות בישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
איך ממחזרים את זה? סיפורה של אריזת מתכת

# data[].attributes.headline
לייצר פלסטיק מפלסטיק

# data[].attributes.subject
לייצר פלסטיק מפלסטיק

# data[].attributes.body
חוקרים שוודים מציעים תהליך תעשייתי מורכב שיוכל להפוך פסולת פלסטיק לחומר גלם למוצרי פלסטיק חדשים. האם זו דרך לעגל את מסלול חייו של הפלסטיק?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
זווית - מחברים אותך למדע ולסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
לייצר פלסטיק מפלסטיק

# data[].attributes.body
חברה אוסטרלית מציעה למכירה מוצרי נייר שעשויים מפסולת אבן גיר. היוזמה הזאת חוסכת מים, פליטות פחמן ובעיקר עצים

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
זווית - מחברים אותך למדע ולסביבה

# data[].attributes.headline
תולעים אקולוגיות

# data[].attributes.subject
תולעים אקולוגיות

# data[].attributes.body
"מה אנחנו יכולים לעשות?" שואלים כיום מרבית האנשים. מה כבר יכול אדם קטן אחד לעשות נגד כל המשברים חובקי העולם האלו? ובכן, הרבה! מה שאספר לכם כאן אולי לא יישמע לכם גדול במיוחד, ולא יספק מענה לכל המשברים שתיארתי, אבל זהו בהחלט צעד משמעותי בדרך הנכונה.

הכל מתחיל בתולעת אדומה קטנה.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לא פשוט לחיות בעולם המודרני. הכלכלה תמיד בגירעון, המחירים בשמיים, פיצוץ האוכלוסין העולמי מתגבר, מלחמות, חולי, התחממות גלובלית, זיהום אוויר, זיהום אדמה, זיהום מים... וזו רק ההתחלה. נשמע מדכא. נכון? אבל חכו רגע - בכל זאת יש תקווה למין האנושי.

"מה אנחנו יכולים לעשות?" שואלים כיום מרבית האנשים. מה כבר יכול אדם קטן אחד לעשות נגד כל המשברים חובקי העולם האלו? ובכן, הרבה! מה שאספר לכם כאן אולי לא יישמע לכם גדול במיוחד, ולא יספק מענה לכל המשברים שתיארתי, אבל זהו בהחלט צעד משמעותי בדרך הנכונה.

הכל מתחיל בתולעת אדומה קטנה. אבל לפני שנגיע לתולעת בואו נבין במה מדובר בכלל.

הופק על ידי TED ED

אחד הגורמים העיקריים לזיהום המים והאדמה שלנו הוא הצטברות של כמויות הפסולת העצומות שאנחנו מייצרים. כולנו בלי יוצא מן הכלל מייצרים פסולת. אנחנו אוספים אותה בשקיות וברגע שאוטו הזבל הירוק מעמיס אותן ונוסע לדרכו אנחנו מרגישים שסיימנו איתה והיא יצאה מחיינו. אבל הפסולת לא נעלמת - היא רק נשלחה הרחק מאיתנו כדי שלא נראה או נריח אותה ונוכל להמשיך בכיף בשגרת חיינו.

הפסולת שמגיעה למזבלות נטמנת באדמה או נשרפת - פתרונות בעייתיים מאחר שהם גורמים לזיהום האדמה והאוויר. אז שוב נשאלת השאלה מה אנחנו יכולים לעשות? ובכן, בואו נתחיל מזה שצמצום כמות הפסולת שאנחנו מייצרים הוא בהחלט אחת הדרכים למזער את הנזקים. אמנם לא נפתור כך את הבעיה באופן יסודי, אבל בהחלט נוכל לשלוט כך קצת יותר בנזק הסביבתי שהיא גורמת. חוץ מזה, אם נמצא שימושים יצירתיים בדברים שאנחנו לא צריכים יותר, נוכל לעשות מזה אחלה תחביב. אם איננו יכולים למחזר את הפסולת או להפוך אותה למיצג אמנותי מרהיב לסלון (אני בטוחה שאמא תהיה מאושרת!) ייתכן שהיא פסולת אורגנית.

מהי פסולת אורגנית?
פסולת אורגנית היא פסולת שמקורה באורגניזמים חיים, כלומר צמחים ובעלי חיים. ובמילים אחרות, כל מה שנשאר לנו בצלחת אחרי הארוחה. על פי סקרים, הפסולת האורגנית היא כ-40 אחוז מכלל הפסולת המיוצרת בישראל. נשמע לא מעט. כעת אפשר בהחלט להבין את הצורך העז למחזר אותה ביעילות המרבית.

ומה הקשר לתולעים?
התולעים שמשמשות למִחזור פסולת אורגנית שייכות לזן תולעי אדמה ונקראות גם "תולעים אדומות" ( Eisenia fetida בלטינית). הן ניזונות מהפסולת האורגנית והופכות אותה (באמצעות מערכת העיכול שלהן) לדשן טבעי. התהליך יעיל עד כדי כך שאנחנו יכולים לנצל כך כ-75 אחוז מהפסולת האורגנית ולהפוך אותה לחומרי מצע ומזון עבור התולעים הללו.

מה שעוד יותר מגניב כאן הוא שכל אחד יכול למחזר בבית. אז נכון שאולי לא נשמע כיפי כל כך לגדל תולעים בבית, אבל למעשה זה פשוט מאוד, ואם נעשה את זה כמו שצריך ייתכן שאפילו נהנה! אני אישית חושבת שתולעת יכולה להיות חיית מחמד מיוחדת מאוד.

עשו זאת בעצמכם
בואו נניח לרגע לזרום עם הרעיון ולנסות. בתור התחלה אפשר ליצור בית גידול פשוט ובסיסי שישמש אותנו למִחזור הפסולת האורגנית שאנחנו מייצרים בבית. לשם כך אנחנו צריכים מעט מאוד מרכיבים: כלי גידול - למשל ארגז פלסטיק או גיגית עמוקה, מצע גידול כמו נייר גרוס או פיסות קרטון, ולחות. זהו זה - בית התולעים מוכן. כעת צריך רק להוסיף את הדיירים ולהאכיל אותם בשאריות המזון שאנחנו זורקים. תודו שזה לא נשמע מסובך כלל.

מאחר שארגז תולעים הוא פיסת רהיט לא סימפטית במיוחד, אפשר לאחסן אותו בגינה, במרפסת או אפילו במחסן או במרתף. ככה אף אחד לא יחטוף התקף חרדה בכל פעם שהוא ייכנס לחדר. את תוצרי הפירוק שהתולעים מייצרות אפשר לפזר בעציצים ובגינות. אתם תראו את ההבדל באיכות הגדילה של הצמחים - לא סתם קוראים לצואת התולעים "זהב שחור".

ומעבר לכך, אם התנאים שיצרתם בבית הגידול שלכם טובים מספיק, התולעים יתרבו. כעת תוכלו למכור אותם, ואף להתרחב וליצור "מפעל" של דשן ממוחזר גם עבור השכנים שלכם. כך שגם הכלכלנים שביניכם יראו פה בוודאי ערך מוסף.

ככלל, במִחזור פסולת אורגנית באמצעות תולעים גלום פוטנציאל אדיר. חשבו על זה: אנחנו לוקחים פסולת ושאריות מזון שהתקלקלו ונרקבו, ובמקום לזרוק אותם לפח אנחנו מייצרים מהם דשן שאפשר להשתמש בו בבית ובגינה ואף למכור אותו. את כל זה אנחנו עושים באפס מאמץ, כי את העבודה עצמה מבצעות חיות המחמד החדשות שלנו.

תולעים אדומות כחול-לבן
למי שבאמת מתעניין, התחום תופס תאוצה בשנה האחרונה גם בארצנו הקטנטונת. בחיפוש קצרצר באינטרנט תוכלו למצוא אתרים ישראלים שמתמחים בנושא ומקומות שמהם תוכלו לרכוש את התולעים עצמן.

לא מעט משפחות בארץ ממחזרות את הפסולת הביתית שלהן באמצעות תולעים. רובן חיות ביישובים כפריים או בבתים צמודי קרקע בעיר, פשוט כי קצת פחות נעים לגדל תולעים בדירה בבניין קומות עירוני מאשר בגינה במושב. אולם מאחר שרעיון גאוני כזה פשוט אינו יכול ללכת לאיבוד, והיות שהצורך הוא אבי ההמצאה, אין ספק שגם פתרונות פשוטים למִחזור ביתי שאינו דורש גינה או מחסן מרוחק לא יבוששו לבוא. אז הכינו את עצמכם - התולעים בדרך.

אלכסנדרה אברוטין
מחלקת מדעי החיים
מכון ויצמן למדע

הערה לגולשים
אם אתם חושבים שההסברים אינם ברורים מספיק או אם יש לכם שאלות הקשורות לנושא, אתם מוזמנים לכתוב על כך בתגובה לכתבה זו ואנו נתייחס להערותיכם. הצעות לשיפור וביקורת בונה יתקבלו תמיד בברכה.

# data[].attributes.attachment_link.title
תולעים אקולוגיות

# data[].attributes.attachment_link.description
13; לא פשוט לחיות בעולם המודרני. הכלכלה תמיד בגירעון, המחירים בשמיים, פיצוץ האוכלוסין העולמי מתגבר, מלחמות, חולי, התחממות גלובלית, זיהום אוויר, זיהום אדמה, זיהום מים... וזו רק ההתחלה. נשמע מדכא. נכון? אבל חכו רגע - בכל זאת יש תקווה למין האנושי.
 
 "מה אנחנו יכולים לעשות?" שואלים כיום מרבית האנשים.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בניסוי הזה ניקח פסולת נייר, נמחזר אותה ונכין ממנה נייר חדש. יש לבצע את הניסוי רק תחת השגחה של מבוגר!

ציוד וחומרים

מהלך הניסוי

את מהלך הניסוי אפשר לראות בסרטון הבא:

הסבר

נייר, על שלל צורותיו, נמצא בשימוש האדם כבר אלפי שנים. עוד לפני יותר מ-5,000 שנה הפיקו במצרים העתיקה סוג של נייר שנקרא "פפירוס", שנוצר מצמח גומא הפפירוס.

נייר פפירוס מהתקופה הפרעונית | צילום: Hajor, ויקיפדיה

את הפפירוס יצרו מסיבים של גומא ששיטחו וחיברו בצפיפות. עם השנים השתכללו השיטות להפקת הנייר, אולם במהותו הנייר לא השתנה: הוא נותר חומר שמורכב מסיבים של תאית שאותם שיטחו והידקו יחד בצפיפות. כיום, יש לציין, יש גם ניירות ממקורות מלאכותיים (סינתטיים) לגמרי, ולא מתאית: למשל שטר 20 השקלים שעשוי מפלסטיק.

התאית היא חומר סיבי קשה שנמצא בכמות גדולה בצמחים, מבחינה כימית היא פולימר, כלומר מולקולה ענקית של חומר שבנויה מהרבה מולקולות קטנות המחוברות יחד לשרשרת ענקית שיוצרות סיבים. הסיבים הללו הם חומר השלד העיקרי של צמחים, קצת בדומה לתפקיד השלד אצל בני אדם ויונקים אחרים, והם אינם מסיסים במים.

כדי לייצר נייר יש לטחון ולהפריד את סיבי התאית שנמצאים בצמח (כיום משיגים תאית חדשה בעיקר מגזעי עצים או מצמחים מיוחדים שמייצרים הרבה סיבית), לערבב במים ולשטח את ה"דייסה" של סיבי התאית במים על פני רשת צפופה. המים נוזלים דרך חורי הרשת וסיבי התאית נשארים ויוצרים את הנייר.

מקור נוסף וטוב מאוד לסיבית הוא... ניירות אחרים. אחרי שמשתמשים בנייר אפשר למחזר אותו ולהשתמש שוב בתאית שבו כדי ליצר נייר חדש. לצורך זה חוזרים על תהליך ההפרדה של סיבי התאית, אך הפעם לא טוחנים גזעים, אלא ניירות אחרים, מערבבים אותם במים ויוצרים מהם עיסת נייר. לאחר מכן משטחים ודוחסים אותה על רשת צפופה, בדיוק כמו בניסוי.

במפעלים ל מיחזור נייר משתמשים בחומרים מלבינים כדי "למחוק" את ה"לכלוכים" (דפוס וכתב יד) שנותרו על הניירות המשומשים, וכך מקבלים שוב נייר לבן. כפי שמוסבר בסרט, כל מיחזור מקצר מעט את סיבי התאית במעט ויוצר נייר פחות איכותי ופחות חזק, ולכן נהוג להוסיף לתערובת התאית מהנייר הממוחזר גם תאית ממקור חדש (למשל עצים) כדי ליצור נייר חזק יותר.

הנייר שקיבלנו בניסוי הוא נייר חלש ובאיכות נמוכה, שמזכיר מאוד קרטון ביצים. במפעלים שבהם מייצרים נייר ממוחזר באיכות גבוהה נוהגים להוסיף גם דבקים ואבקות כמו גיר כדי לשפר את חוזק הנייר ואת מרקמו.

מעניין לציין

בני האדם מייצרים פסולת רבה. בימינו הולכת וגוברת המודעות לנושא המיחזור - שימוש חוזר בחומרים שהשתמשו בהם בעבר. אבל אלופי המיחזור האמיתיים הם התאים החיים, שממחזרים כמעט את כל הפסולת שהם מייצרים כדי להשתמש בה פעם נוספת. אם נושא המיחזור מעניין אתכם, קראו את אוסף הכתבות שלנו בנושא מיחזור.

# data[].attributes.attachment_link.title
איך לייצר נייר ממוחזר?

# data[].attributes.attachment_link.description
בניסוי הזה ניקח פסולת נייר, נמחזר אותה ונכין ממנה נייר חדש. יש לבצע את הניסוי רק תחת השגחה של מבוגר! את מהלך הניסוי אפשר לראות בסרטון הבא: נייר, על שלל צורותיו, נמצא בשימוש האדם כבר אלפי שנים. עוד לפני יותר מ-5,000 שנה הפיקו במצרים העתיקה סוג של נייר שנקרא "פפירוס", שנוצר מצמח גומא הפפירוס.

# data[].attributes.headline
כיצד ליצר נייר ממוחזר?

# data[].attributes.subject
כיצד ליצר נייר ממוחזר?

# data[].attributes.body
איך להכין נייר קרטון ממוחזר מתוך פסולת של עיתונים. הסבר מפורט אפשר למצוא באתר דוידסון און-ליין: http://goo.gl/pKSJHT ניסוי מדע בבית #80
זהו סרטון מתוך הסדרה: "ניסויי מדע בבית" של מכון דוידסון לחינוך מדעי -- הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
מכון דוידסון - סרטוני מדע

# data[].attributes.attachment_link.title
כיצד ליצר נייר ממוחזר?

# data[].attributes.headline
רק היום: שוק יד שנייה

# data[].attributes.subject
רק היום: שוק יד שנייה

# data[].attributes.body
ה אתם עושים עם הדברים שהם עדיין במצב טוב, אבל כבר אין לכם צורך בהם? לא תאמינו כמה מציאות כאלה אפשר למצוא בשוק יד שנייה ובמחירים מפתיעים. גם מפנים את החדר וגם שומרים על הסביבה (מתוך אתר קק"ל לצעירים)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מה אתם עושים עם הדברים שהם עדיין במצב טוב, אבל כבר אין לכם צורך בהם? לא תאמינו כמה מציאות כאלה אפשר למצוא בשוק יד שנייה ובמחירים מפתיעים. גם מפנים את החדר וגם שומרים על הסביבה
מאת: מערכת "חלון ירוק", תמונות: מיכל גלוש

כך תפיקו שוק ילדים

רשימת שווקים לדוגמה:

שוק בשקל - מתקיימים מבחר שווקים כאלה ברחבי הארץ, לרוב בסופם מתקיימת גם תרומה למען עמותה כלשהי. הריצו בגוגל "שוק בשקל" וחפשו את השוק הקרוב לביתכם.

שוק ילדים בדיזנגוף - מתקיים בפסח ובחופש הגדול. יש לעקוב אחר לוח האירועים באתר הקניון .

קידי מרקט - שוק ילדים למוצרי יד שנייה במושב עדנים, בסופו מתקיים איסוף ופיזור תרומות לנזקקים. השוק הקרוב מתקיים ב-21.3.15, להלן קידי מרקט בפייסבוק .

# data[].attributes.attachment_link.title
רק היום: שוק יד שנייה

# data[].attributes.attachment_link.description
מה אתם עושים עם הדברים שהם עדיין במצב טוב, אבל כבר אין לכם צורך בהם? לא תאמינו כמה מציאות כאלה אפשר למצוא בשוק יד שנייה ובמחירים מפתיעים. גם מפנים את החדר וגם שומרים על הסביבה מאת: מערכת "חלון ירוק", תמונות: מיכל גלוש כך תפיקו שוק ילדים רשימת שווקים לדוגמה: שוק בשקל - מתקיימים מבחר שווקים כאלה ברחבי הארץ, לרוב בסופם מתקיימת גם תרומה למען עמותה כלשהי.

# data[].attributes.headline
בקיץ הבא תלבשו אצה

# data[].attributes.subject
בקיץ הבא תלבשו אצה

# data[].attributes.body
בדים וצבעים המופקים מאצות יפחיתו את הנזק הסביבתי שיוצרת תעשיית האופנה. מתי הם כבר יגיעו לארון הבגדים שלנו?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ד"ר עדי לוי

13/09/2017

ב-2007 נקלעה חברת האופנה המצליחה לולולמון, שמתמחה בבגדי יוגה וספורט יוקרתיים ויקרים, לשערורייה אופנתית. החברה השיקה את VitaSea, קו חדש של בגדים שעשויים מחומר גלם חדש וייחודי - אצות ים. הצעד הזה זיכה את לולולמון בשפע של סיקור חיובי שהתבטא גם במכירות, אך בדיקות מעבדה שערך הניו יורק טיימס גילו שלמעשה הבדים כלל לא מכילים אצות. הנהלת לולולמון התנצלה, האשימה את ספק הבד שלה ואת המעבדה שבה בדקה את הבגדים והבטיחה לשפר את הליך הפיתוח והייצור שלה.

עשר שנים חלפו מאז המשבר התדמיתי של לולולמון. האם יצירתיות ויוזמות של כמה מעצבים צעירים יהפכו את פנטזיית האצות למציאות אופנתית, שגם תעשה טוב לסביבה?

ניצול מירבי של הגידול

במשך מאות ואלפי שנים שימשו אצות שנאספו מהטבע חלק מהתפריט הקבוע של בני-האדם באפריקה, במרכז ובדרום אמריקה ובדרום ומזרח אסיה. חקלאות האצות המודרנית התפתחה משמעותית רק במהלך העשורים האחרונים, כאשר מתוך עשרות אלפי מינים ידועים של אצות מיקרוסקופיות חד-תאיות (מיקרו אצות) ואצות רב תאיות בהן אנחנו נתקלים לעיתים מונחות על חוף הים או צמודות לסלעים (מאקרו אצות), רק כ-15 מינים של אצות מיוצרות היום בעולם באופן מסחרי.

לגידול אצות יש יתרונות כלכליים וסביבתיים רבים: האצות אינן דורשות בהכרח שימוש בקרקע חקלאית ואפשר לגדלן גם בתוך הים, ניתן להשתמש במקורות מים מגוונים (מתוקים, מליחים, מי-ים ועוד) ותהליך הגידול לא מייצר כמעט פסולת, מלבד מי הגידול שאותם ניתן למחזר לאחר טיפול. אחד היתרונות הבולטים של חקלאות האצות הוא ניצול מרבי של הגידול החקלאי: בניגוד לצמחים שבהם הגבעולים, הגזע והענפים לרוב אינם משמשים למאכל והופכים לפסולת חקלאית, אצל האצות כל החומר הצמחי מהווה את המוצר הסופי של תהליך הגידול, ללא שאריות.

מהאצות מייצרים כיום מגוון רחב של מוצרים: תוספי תזונה מהפיגמנטים הקרוטנואידים אסטאקסנטין ובטא-קרוטן הנמכרים באלפי דולרים לקילוגרם; חומצות שומן אומגה 3 ואומגה 6; ג'לים לתחום הקוסמטיקה; ג'לים ליישום במחקר מדעי וצבענים לשימוש במיקרוסקופיה; מזון ותוספי תזונה לבעלי חיים ואצות למאכל שהבולטות שבהן הן ספירולינה, שנחשבת לסופרפוד נחשק, ונורי שמככבת כיום במסעדות הסושי מסביב לעולם.

פתאום הירוק חזר לאופנה

במקביל לשימושים בתחום הרפואה, הקוסמטיקה והמזון, בשנים האחרונות החלו להתפתח יישומים חדשים לחומרים המופקים מאצות וביניהם כאלה המתאימים לתעשיית האופנה - תעשייה שזוכה למקום השני והמאוד לא מכובד, בדירוג התעשיות המזהמות ביותר בעולם. בשנת 2012 התחוללה סערה בעולם האופנה בעקבות פרסום של דו״ח ארגון גרינפיס, שסקר חומרים שונים בעלי פוטנציאל לגרום לבעיות בריאותיות וסביבתיות, שמשמשים בייצור בגדים של עשרות מותגים מובילים. בעקבות זאת עלה הצורך בחומרים ובתהליכים שיפחיתו את הפגיעה בסביבה בהפקת חומרי הגלם ובייצור הבגדים.

כאן נכנסות האצות לתמונה. מדי שנה מגדלים בעולם כ-27 מיליון טונות של כותנה, שגידולה תופס 2.5 אחוזים מהאדמה המעובדת ו-13 אחוז מהשימוש בקוטלי החרקים בעולם. בניגוד לכותנה, גידול מאקרו-אצות בים אינו דורש קרקע חקלאית, מים מתוקים או שימוש בחומרי הדברה וניתן להפיק מהן חומרי גלם לתעשיית האופנה: סיבים העשויים מאלגינט, פולימר המופק בעיקר ממאקרו אצות חומיות. האלגינט מהווה כ-30 אחוז מהמשקל היבש של האצות. סיבי האלגינט משמשים כיום ליצור ציוד חבישה אנטי-בקטריאלי הסופח נוזלים ולייצור מדים לצוות רפואי ו ביגוד המגן מאש. חשוב לציין כי מחיר קילו אלגינט נע כיום בין 8-12 דולר לעומת כ- 1.44 דולר לקילו כותנה, כך שעלויות הייצור של בגדים מבוססי אלגינט צפויות להיות גבוהות משמעותית מהמצב הקיים כיום. התקדמות טכנולוגית בתהליכי גידול וקציר האצות ובהפקת סיבי האלגינט תוך מעבר להיקפי ייצור גדולים עשויים לצמצם את פערי העלויות.

כבר היום אפשר למצוא כמה מעצבי אופנה צעירים שמשתמשים באלמנטים מאצות בעבודתם. בסטודיו המעצבים הגרמני Twosquaremeter משלבים כותנה עם סיבים המופקים מאצות. פרויקט Seacolors הנתמך על ידי תכנית LIFE של האיחוד האירופי מקדם שימוש בצבעים טבעיים המופקים מאצות לצביעת בדים בתעשיית האופנה. צבעי האצות מיועדים להוות תחליף לשימוש בצבעים סינתטיים שחלקם נמצאו כמסוכנים לסביבה ולאדם. בסטודיו לאופנה blond and bieber בברלין, מעצבות צעירות משתמשות כבר היום בצבעים המופקים מאצות בעבודותיהם. גם מחירם של פיגמנטים שמקורם באצות, ובמיוחד במיקרו אצות, גבוה משמעותית מהחלופות הסינטטיות והמזיקות המשמשות כיום את תעשיית האופנה. הפער נובע עקב עלויות ייצור גבוהות וביקוש גדול שכבר קיים כיום לאותם פיגמנטים אנטיאוקסידנטיים בתעשיית תוספי התזונה ובתעשיית הקוסמטיקה.
הבגדים של blond and bieber:
שימוש נוסף ומועיל באצות יכול להתבצע בטיהור השפכים שמייצרת תעשיית האופנה. האצות מסוגלות לספוח באופן יעיל חנקות, מלחים ומתכות כבדות, ולהפחית את כמות המוצקים המרחפים במים. אחרי שהאצות יסיימו את תפקידן בתהליך הטיהור, ניתן יהיה להשתמש בהן לייצור אנרגיה, כגון- ביו-אתנול, ביו-דיזל וביו-פחם ואף לייצור ביו-פלסטיק מתכלה.

אצות כחול-לבן

בישראל פועלות כיום כ-16 חברות העוסקות בחקלאות אצות. שלוש הגדולות שבהן הן תוצאה ישירה של מסחור ידע שפותח באקדמיה הישראלית באוניברסיטת בן גוריון ובמכון ויצמן. שתי חברות ישראליות נוספות עוסקות בטיהור שפכים באמצעות אצות. הענף מעסיק בישראל כ-200 עובדים, רובם באזורי הפריפריה, אך סובל מחסמים רבים המעכבים את התפתחותו: העדר הגדרה ושיוך רגולטורי, נושאי רגולציה, מימון, שיווק, ידע, כוח-אדם, ועוד.

אמנם חברות האצות בישראל עדיין אינן עוסקות ביישומים לתחום האופנה, אך מאותן אצות שמגדלים כיום בישראל ניתן להפיק מוצרים נוספים גם לתעשיית האופנה. גישה זו של הפקת מספר מוצרים ליישומים שונים מאותו חומר גלם (ובמקרה זה מאותה האצה) נקראת Biorefinery - בית זיקוק ביולוגי. נתונים רבים נוספים על הפעילות בענף האצות בישראל כמו גם ריכוז חסמים לענף והמלצות לצעדי מדיניות להתמודדות עימם ואף נתוני שווקים עולמיים למוצרים השונים ניתן למצוא במסמך "ענף האצות - מנוע צמיחה ירוק לחקלאות הישראלית", באתר משרד החקלאות ופיתוח הכפר.

הפוטנציאל לשימוש באצות כחומר גלם בתעשיית האופנה הופך ברור ומוחשי יותר בשנים האחרונות עם התקדמות הפיתוחים הטכנולוגיים, אך עלויות ייצור האצות כיום עדיין גבוהות. זיהום הים בחומרי דשן חקלאיים וביוב מוביל לשגשוג של אצות ולפריחות מאסיביות כמו פריחת האצות מהסוג Ulva ב-2008 בצ'ינגדאו שבסין. את אותן פריחות עונתיות של אצות בים, בשילוב עם גידול חקלאי של אצות בהיקפים גדולים בים וביבשה ניתן לנצל לטובת תעשיית האופנה, תוך הפחתת נזקיה והפיכתה לתעשייה מקיימת ובריאה יותר לאדם ולסביבה. עכשיו רק נותר לחכות שאחת מחברות האופנה הגדולות תרים את הכפפה הירוקה.
ראיון של ד"ר נטע ליפמן על אצות באופנה בתכנית "שש כלכלי":

# data[].attributes.attachment_link.title
בקיץ הבא תלבשו אצה

# data[].attributes.attachment_link.description
ד"ר עדי לוי 13/09/2017 ב-2007 נקלעה חברת האופנה המצליחה לולולמון, שמתמחה בבגדי יוגה וספורט יוקרתיים ויקרים, לשערורייה אופנתית. החברה השיקה את VitaSea, קו חדש של בגדים שעשויים מחומר גלם חדש וייחודי - אצות ים. הצעד הזה זיכה את לולולמון בשפע של סיקור חיובי שהתבטא גם במכירות, אך בדיקות מעבדה שערך הניו יורק טיימס גילו שלמעשה הבדים כלל לא מכילים אצות.

# data[].attributes.headline
מה באמת מתכלה ב"פלסטיק מתכלה"?

# data[].attributes.subject
מה באמת מתכלה ב"פלסטיק מתכלה"?

# data[].attributes.body
עצמו לרגע את העיניים ונסו לדמיין את חיינו ללא פלסטיק. מהר מאוד התמונה שבראשכם תתרוקן, מכיוון שכמעט כל מוצר שאנו משתמשים בו באופן יומיומי מכיל רכיבי פלסטיק: כלי רכב, רהיטים, אריזות, מכשירי חשמל, צעצועים, כלי מטבח ועוד. כתבה של מכון דוידסון

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
פלסטיק ביולוגי אמור להזיק פחות לסביבה. וזה גם נכון - אבל רק כל עוד מפרקים אותו לקומפוסט בתנאים מבוקרים היטב

עצמו לרגע את העיניים ונסו לדמיין את חיינו ללא פלסטיק. מהר מאוד התמונה שבראשכם תתרוקן, מכיוון שכמעט כל מוצר שאנו משתמשים בו באופן יומיומי מכיל רכיבי פלסטיק: כלי רכב, רהיטים, אריזות, מכשירי חשמל, צעצועים, כלי מטבח ועוד.

המקור הבלעדי כמעט לפלסטיק הוא רכיבים שמקורם בנפט שעבר תהליך של פולימריזציה, כלומר יצירת שרשראות ארוכות של יחידות זהות. התוצאה היא חומר עמיד מאוד ובעל מנעד רחב של תכונות שניתן לשלוט עליהן, כמו גמישות, שקיפות, אלסטיות ועוד, ובכל שנה מיוצרים ברחבי העולם כ-300 מיליון טון רכיבי פלסטיק. העמידות שלו היא גם מקור לבעיה סביבתית חמורה, מכיוון שלרוב הוא לא עובר פירוק ביולוגי, ושאריות מוצרים שלא נטמנו כהלכה באתרי פסולת יוצרות זיהום שמחלחל לכל מארג המזון.

כבר בשנות ה-30 גילו שאפשר לייצר פלסטיק גם ממקורות נוספים, כמו חיידקים וצמחים. הפולימרים האלה יכולים לעבור פירוק ביולוגי מלא, ולכן עשויים לכאורה לפתור נזקים שפלסטיק רגיל גורם. חברות מסחריות מיהרו לשווק שקיות ומוצרי פלסטיק אחרים תחת כותרת "מוצרים מתכלים", אך כדי להבין אם החומרים האלה באמת יכולים לפתור את הבעיה יש לבחון את הנושא בראייה רחבה יותר. כרגיל, נגלה שהתמונה מורכבת יותר ושחומרים פלסטיים מתכלים יכולים להועיל לשמירה על הסביבה, אך בתנאים מוגבלים בלבד.

שרשראות גמישות ועמידות
בתהליך ייצור פלסטיק מולקולות אורגניות עוברות תהליך שהופך אותן לשרשראות ארוכות שהיצרן יכול לעצב כרצונו. אם משנים את מולקולות הבסיס ומוסיפים לפלסטיק מתכות וחומרים אחרים, הוא מקבל תכונות ייחודיות לפי הצורך. אחרי השימוש במוצר הוא מושלך בדרך כלל לאשפה, וכאן מתחילות הבעיות.

הצרה הגדולה היא שאין כמעט אפשרות לפרק את השרשראות האלה בצורה ביולוגית, מכיוון שאין אנזימים שיכולים להתמודד עם הפולימרים הסינתטיים שמקורם בנפט. מדי פעם מתגלים חיידקים שיודעים לפרק סוגי פלסטיק מסוימים ולהפיק מהם אנרגיה, אך רובם דורשים תנאים מיוחדים ופועלים באטיות רבה.

במענה לבעיה הזאת הוסיפו היצרנים לפולימרים עם השנים חומרים שמזרזים את הפירוק הפיזיקלי של הפלסטיק, בעיקר על ידי קרינה על-סגולה. אחרי שהם נחשפים לשמש, מוצרי הפלסטיק האלה מתפוררים לחלקיקים בלתי נראים לעין, כמו שקורה למשל לשקיות שאנחנו מקבלים במרכול. אך החלקיקים האלה לא מתפרקים לגמרי, אלא נשארים יציבים ומתפזרים בסביבה. כבר היום הם גורמים נזקים עצומים, בעיקר במערכות אקולוגיות ימיות שאליהן הם מתנקזים.

יש כמובן דרכים אחרות להיפטר מפלסטיק, למשל בשריפה, אך השיטה הזו יעילה רק בטמפרטורה גבוהה מאוד, אחרת היא גורמת לשחרור חומרים רעילים לסביבה, וכמובן היא גם דורשת הרבה אנרגיה. הטמנה של הפלסטיק בקרקע יכולה גם היא למנוע ממנו להשתחרר לסביבה, אך גם לשיטה הזו יש מגבלות, ובמיוחד סכנת הדליפה של חומרים למי תהום והשטח הרב שהיא תופסת.

גם מיחזור הפלסטיק, שנתפס כשיטה שמועילה לסביבה, גורם נזקים רבים בשל הדרישות האנרגטיות הגבוהות שלו והשימוש בחומרים מסוכנים. ואם לא די בזה, איכות הפלסטיק הממוחזר נמוכה יחסית לחומר הגלם המקורי.

פלסטיק ביולוגי מתפרק
האפשרות לייצר מוצרי פלסטיק שמקורם בחומרים ביולוגיים כמו חיידקים וצמחים קוסמת מאוד, ומחקר בתחום מתנהל כבר כמה עשרות שנים. הרעיון הוא לקחת מולקולות שמייצרים יצורים חיים ולהעביר אותן תהליך של פולימריזציה שייצור פלסטיק. היתרון של החומרים האלה הוא שברוב המקרים הם יכולים לעבור פירוק ביולוגי מלא על ידי מיקרואורגניזמים, שבסופו ישתחררו לאוויר מולקולות של פחמן דו-חמצני ומים.

פוליאקטיד (PLA) הוא פולימר פלסטי שמופק מחומצה לקטית - אותה חומצה שמעניקה ליוגורט את טעמו הייחודי. המקור העיקרי כיום לחומצה הלקטית הוא עמילן תירס, ודרושים כ-2.5 קילוגרם תירס כדי ליצור קילוגרם אחד של PLA. חומר פופולרי נוסף הוא פוליהידרוקסיאלקנואט (PHA) - פולימר טבעי לחלוטין שמיוצר על ידי חיידקים כמקור פחמן לעת צרה, ולפעמים מגיע לכ-80 אחוז מהמסה היבשה של החיידק. ניתן לגדל את החיידקים האלה בצורה תעשייתית ולהפיק מהם את מולקולות הפלסטיק.

שני החומרים נמצאים כיום בשימוש יחסית נרחב במגוון מוצרים, והיתרון העיקרי שלהם על פני הפלסטיק שמקורו בנפט הוא שהם יכולים לעבור פירוק ביולוגי מלא. כלומר אם נשים מוצרי פלסטיק מ-PLA או PHA בערימת קומפוסט מבוקרת, בתוך חודשים ספורים החומר יתפרק במלואו לפחמן דו-חמצני ומים. עם זאת, בגלל עלותם הגבוהה יחסית המוצרים האלה אינם נפוצים במיוחד כיום, אך מחירם יורד כל הזמן וצפוי להשתוות בתוך כמה שנים לפלסטיק הרגיל.

קומפוסט או מתאן
אז מה הבעיה? החיסרון העיקרי בשימוש במוצרי פלסטיק מתכלים ביולוגית הוא שתהליך הפירוק חייב להיות מבוקר. אם פלסטיק כזה יגיע למטמנת פסולת רגילה, הוא ייקבר מתחת להררי אשפה וסביבתו תהפוך אנארובית, כלומר נטולת חמצן. בתנאים האלה חומרים אורגניים עוברים פירוק על ידי חיידקים שמשחררים מתאן, גז חממה דליק ורעיל שגורם נזק הרבה יותר גדול מהפחמן הדו-חמצני. היות שפלסטיק רגיל אינו עובר פירוק כלל, יש שיאמרו שהנזק שלו לסביבה אפילו קטן יותר במצב הזה.

הדרך היחידה ליהנות מיתרונות הפלסטיק המתכלה היא להפריד אותו מאשפה לא אורגנית ולטפל בו במתקן קומפוסט מבוקר. התנאי הזה מציב מגבלה רצינית על השימוש בחומרים האלה, מכיוון שמתקנים כאלה אינם זמינים כיום לכולם ומחייבים הפרדה קפדנית מאוד של סוגי האשפה.

בעיה נוספת כיום היא הרגולציה. בישראל אין נכון לעכשיו תקן מחייב ליצרנים לשימוש במילה "מתכלה" על מוצר פלסטיק, ולכן אי אפשר להבטיח שכל מוצר שמכונה מתכלה אכן יכול לעבור פירוק ביולוגי מלא ללא שאריות מזהמות.

המסקנה היא שמוצרי פלסטיק מתכלים ביולוגית אכן יכולים לעזור לפתור את הבעיות שנגרמות משימוש בפלסטיק לא מתכלה מנפט. עם זאת, כדי לנצל את היתרונות שלהם עלינו להקים תשתית פינוי פסולת מורכבת, אחרת הם עלולים לגרום יותר נזק מתועלת.

# data[].attributes.attachment_link.title
מה באמת מתכלה ב"פלסטיק מתכלה"?

# data[].attributes.attachment_link.description
פלסטיק ביולוגי אמור להזיק פחות לסביבה. וזה גם נכון - אבל רק כל עוד מפרקים אותו לקומפוסט בתנאים מבוקרים היטב עצמו לרגע את העיניים ונסו לדמיין את חיינו ללא פלסטיק. מהר מאוד התמונה שבראשכם תתרוקן, מכיוון שכמעט כל מוצר שאנו משתמשים בו באופן יומיומי מכיל רכיבי פלסטיק: כלי רכב, רהיטים, אריזות, מכשירי חשמל, צעצועים, כלי מטבח ועוד.

# data[].attributes.headline
המהפך של חירייה

# data[].attributes.subject
המהפך של חירייה

# data[].attributes.body
מאז סגירת מזבלת חירייה התמקד חזון איגוד ערים דן בשיקום ההר והפיכתו להר לצד הקמת פארק מיחזור חירייה. פארק ובו מתקנים לטיפול בפסולת העירונית של גוש דן. המהפך של חירייה מוגש בסרט בצורה הומוריסטית ומתומצתת.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
המרכז לחינוך סביבתי תוצרת חירייה

# data[].attributes.attachment_link.title
המהפך של חירייה

# data[].attributes.body
באירופה יש למעלה מחצי מיליון מטמנות אשפה. כעת, חברות מנסות לכרות מהן משאבים יקרי ערך כמו מתכות, זכוכית ופלסטיק, ולהפוך את יתר הפסולת לאנרגיה ולחומר בניין. האם זה הפתרון למטמנות גם בישראל? כתבה מתוך "זווית"

# data[].attributes.attachment_link.description
רן בן מיכאל 24/11/2018 באירופה יש למעלה מחצי מיליון מטמנות אשפה. כעת, חברות מנסות לכרות מהן משאבים יקרי ערך כמו מתכות, זכוכית ופלסטיק, ולהפוך את יתר הפסולת לאנרגיה ולחומר בניין. האם זה הפתרון למטמנות גם בישראל? אפשר למצוא אותם מאחורי מרכזי קניות גדולים, צוללים אל תוך מכולות האשפה ותרים אחרי משאבים שונים הזמינים שם.

# data[].attributes.headline
האם יש רעב בעולם? דף פעילות

# data[].attributes.subject
האם יש רעב בעולם? דף פעילות

# data[].attributes.body
העיתון האמריקאי TIME MAGAZIN הציג צילומים של משפחות שצולמו ברחבי העולם תחת השם "העולם הרעב: מה אוכלים בעולם".

אוכל הוא הדבר הכי בסיסי לקיומנו וניכרת שונות רבה בין אנשים שונים במדינות שונות.

בכל תמונה מצולמת משפחה יחד עם כל המזון והשתייה שהם צורכים בשבוע אחד.

היכנסו לקישור הבא:

# data[].attributes.headline
משחק מהפך בפח (מקק"ל)

# data[].attributes.subject
משחק מהפך בפח (מקק"ל)

# data[].attributes.body
הכנות: מפעילים את השעשועון בגרסה המקוונת דרך לחיצה על הכפתור "למשחק".
מהלך המשחק: מחלקים את המשתתפים לשתי קבוצות שיתחרו זו בזו _ קבוצת פלסטיקים וקבוצת ניירות. מזמינים את הקבוצה הראשונה לבחור בתחום דעת ובמספר הנקודות שברצונה להתמודד עליהן. מסבירים למשתתפים שככל שמספר הנקודות עולה, כך השאלה קשה ומאתגרת יותר. מקליקים על כרטיסייה שבלוח המשחק על פי בחירת הקבוצה. לדוגמה: כרטיסיית 50 נקודות בתחום "שומרים על הכדור".  1. הכרטיסייה נפתחת ושעון הזמן (הטיימר) מתחיל למדוד דקה. 2 .אפשר להקריא את השאלה או להזמין נציג של הקבוצה להקריאה. 3 .על הקבוצה לגלות את התשובה לפני שהזמן ייגמר. מערך הדרכה 1 4 .ברגע שנציג הקבוצה מצביע _ לוחצים על "השהה" ושעון הזמן נעצר. 5 .מזמינים את הנציג לומר את התשובה. 6 .בודקים את התשובה בטבלת התשובות שבסוף המערך. אם התשובה נכונה, מקליקים על הריבוע שמימין לשם הקבוצה ומסמנים "וי" ליד שם הקבוצה שענתה. התשובה מוצגת לכולם. 7 .רצוי להרחיב את המידע ולהסבירו וגם להזמין את חברי הקבוצה להוסיף מידיעותיהם. 8 .שם הקבוצה שזכתה בנקודות יהבהב בצהוב בתחתית המסך עד למעבר לשאלה הבאה. 9 .בתום העיסוק בנושא סוגרים את כרטיסיית התשובה באמצעות ה-X שבראש כרטיסיית התשובה, והיא חוזרת אל הלוח במצב "שקוף", שמסמן שהיא כבר לא נכללת במשחק. 10 .הקבוצה הבאה בוחרת בשאלה והמשחק ממשיך.

# data[].attributes.body
חתיכות פלסטיק גדולות שמזהמות את הים יוצרות בעיות סביבתיות קשות, אך איום גדול עוד יותר לסביבה ולאדם מגיע דווקא מחלקיקי פלסטיק זעירים שמוצאים את דרכם גם לצלחת שלנו
צפו בסרטון וכנסו לדף הפעילות שבהמשך (מתוך "זווית")

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
איתי ואן ריין

26/08/2015

אם שחיתם בים בימים האחרונים ונדמה לכם שראיתם מדוזה שצפה לעברכם, כנראה שראיתם משהו מסוכן הרבה יותר. המדוזות עזבו את חופינו והכתם הלבנבן-כחלחל שצף לידכם היה ככל הנראה שקית פלסטיק, שבסופו של דבר עלול לגרום לאדם ולסביבה נזק חמור יותר מאשר צריבה קלה בעור. שני מחקרים חדשים שראו אור לאחרונה חושפים מידע רב על ההשפעה השלילית של הפלסטיק בים ושל בן דודו הקטן והמסוכן-לא-פחות: המיקרופלסטיק.

כאמור, רבות דובר ונכתב על פסולת הפלסטיק שמוצאת דרכה לים ולעיתים אף יוצרת נחילי פלסטיק ענקיים שנישאים בזרמי הים ושפוגעים אנושות ביצורים ימיים שנקרים בדרכם. מבלי להמעיט בנזק הנגרם מזיהום זה, הרי שהמיקרופלסטיק, חלקיקים מיקרוסקופים של פלסטיק נעים בזרמי הים, נאכלים על ידי בעלי חיים, סופחים רעלים וייתכן שגם מגיעים למזון אותו אנו צורכים, צריך לעניין אותנו באותה מידה. מה מקורו של אותו מיקרופלסטיק, כיצד ניתן לאתר אותו ומהם הנזקים להם הוא מוביל?

ב-1907 פיתח המדען הבלגי-אמריקאי ליאו בייקלנד (Baekeland) את הפלסטיק הראשון. הפולימר, שמורכב משרשראות פחמימנים, קיבל את השם בקליט והצטיין בתכונותיו כמבודד חשמלי ובעל עמידות לחום. במהרה שולב הבקליט בתעשיות הרכב, בייצור מוצרי חשמל ובמוצרים רבים אחרים וסימן את תחילתו של עידן הפלסטיק, שמלווה אותנו עד היום. פיתוח פולימרים נוספים והאצת הפיתוח התעשייתי הובילה לייצור מוגבר של פלסטיק. כיום, קצב הייצור העולמי עומד על כ-300 מיליון טון בכל שנה. חומרי המוצא של תעשיית הפלסטיק מגיעים מתעשיית הנפט והגז, כאשר תהליך הייצור כולל סדרת תגובות כימיות שבהן נוצרים קשרים בין שרשראות פחמימנים לקבלת מגוון חומרים מורכבים בעלי תכונות רצויות.

למרבה הצער, אותן תכונות שהפכו את הפלסטיק לאטרקטיבי - חוזקו ועמידותו בפני פירוק - הופכות אותו למפגע סביבתי חמור. מרבית פסולת הפלסטיק נטמנת בקרקע, אך על פי הערכות שונות כ-10 אחוז מכלל הפלסטיק המיוצר מגיע לסביבה הימית.

לא יוצא מהמערכת

מהו אותו מיקרופלסטיק, שמושך לאחרונה את תשומת לבם של מדענים ואנשי איכות הסביבה? מדובר למעשה בפולימרים שמופיעים כפיסות זעירות, סיבים וגרנולות, שגודלן יכול לנוע מעשרות מיקרונים ועד למילימטרים בודדים. ניתן לחלק את כלל המיקרופלסטיק על פי מקורו כראשוני או שניוני: מיקרופלסטיק ראשוני הוא כל חלקיק (שנקרא באנגלית Pellet), בדרך כלל בגודל של כחצי סנטימטר, שמהווה את אבי כל המוצרים המופקים מפלסטיק. אותם חלקיקים מיוצרים מחומרי פלסטיק (פולימרים) שמעורבבים עם חלקיקים דומים מחומרים אחרים ובעזרתם מייצרים את התוצר המוגמר. כמו כן, חלקיקים קטנים יותר (גרנולות, (Granules מיוצרים בתעשיות הקוסמטיקה, הרפואה ולשימושים ננו-תעשייתיים שונים, שבהם חלקיקי פלסטיק זעירים מהווים חלק מהתוצר הסופי. בסבוני פנים, למשל, קיימים חלקיקי פלסטיק קטנים שתפקידם לסייע בניקוי העור.

מיקרופלסטיק שניוני הוא תוצר בלייה של מוצרי פלסטיק גדולים, שנגרם עקב חשיפה לשמש, כוחות מכאניים ופירוק ביולוגי. בתוך קטגוריה זו נכללים גם המוצרים שצוברים פופולאריות לאחרונה ושמכונים "פלסטיק מתכלה". אותם מוצרים שמתפרקים במהירות יחסית אינם מתכלים לחלוטין אלא מותירים לאחר היעלמותם מהעין מיקרופלסטיק סינתטי ומזיק.

"מנתונים שאספנו בישראל ראינו שכ-96 אחוז מהמיקרופלסטיק מקורו מפירוק שניוני, מדובר בפירוק של כלים חד פעמיים ואריזות פלסטיק שונות. מיקרו פלסטיק ( Pellets בלבד) ממקור ראשוני היווה רק כ-0.2 אחוז מהדגימה", אומר נועם ואן דר האל החוקר את שכיחות המיקרופלסטיק בחופי ישראל במסגרת עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת חיפה ובשיתוף עמותת אקואושן. "אין דרך שבה מיקרופלסטיק ייצא מהמערכת - הוא רק הולך וקטן בגודלו עם הזמן".

אותם חומרים תעשייתיים ומוצרי צריכה פלסטיים מובלים לים בצורות שונות. נמצא כי ביוב תעשייתי ומערכות ניקוז משופעים במיקרופלסטיק החומק ממערכות הסינון ומוצא דרכו לים. כמו כן אירועי מזג אוויר קיצוניים (שגורמים לסחף של נחלים או אזורים נמוכים אחרים) כגון סערות עם כמויות גשם גדולות, שיטפונות והוריקנים מובילים כמויות פלסטיק גדולות מהיבשה לים. גם חובבי הים והדייגים תורמים לזיהום בפלסטיק - ציוד דיג שעשוי פלסטיק ואריזות שונות מוסיפים אלפי טונות של פלסטיק לסביבה הימית בכל שנה. "בשפכי נחלים, לאחר גשם חזק, פסולת רבה נשטפת אל הים וגורמת גם לחוף להתכסות ב'ערימות' של פסולת שהובלו בעזרת הגלים ושמכילות המון פלסטיק - כולל מיקרופלסטיק", אומר ואן דר האל.

מהי השכיחות של המיקרופלסטיק בים? שאלה זו מטרידה מדענים מרחבי העולם ונותרת ללא מענה ברור, בעיקר בגלל הקושי באיתור הזיהום בדרכים המקובלות. סקירה ויזואלית של הזיהום בחוף ובמי הים אינה מאפשרת לאתר את אותם חלקיקים זעירים. הפתרון לכך הוא גרירה של רשתות עדינות וזיהוי הפלסטיק תחת מיקרוסקופ, תוך שימוש בצביעות מיוחדות שמבליטות את החלקיקים על רקע הדגימה.

מחקרים שנעשו בנושא מעלים תמונה מטרידה: מיקרופלסטיק נמצא כמעט בכל מקום בים שבו מתבצעת דגימה; גם באמצע האוקיאנוס. עם זאת, התגלה גם שהוא נוטה להצטבר במקומות ובעונות מסוימים. בזרם המעגלי של צפון האוקיינוס השקט, למשל, נמדדו מעל רבע מיליון חלקיקים לקמ"ר וכך נטבע המונח "כתם הזבל הגדול של האוקיינוס השקט". לאחר שב-2012, בעקבות סופות רוח חזקות, תועדה כמות דומה של מיקרופלסטיק גם בצפון הים התיכון, מהמחקר בישראל עולה שכמויות המיקרופלסטיק מול חופי הארץ גבוהות במידה ניכרת מאלו שהתגלו בצפון הים התיכון, ובממוצע מדמות את "כתם הזבל" באוקיינוס השקט.

שרשרת המזון וחיות מפלסטיק

כיצד בעלי החיים בים מושפעים מזיהום המיקרופלסטיק? לשם כך כדאי להבין כיצד בנויה שרשרת המזון האופיינית בים. נתחיל מזואופלנקטון, יצורים זעירים שנסחפים בזרמי הים ומסננים מהמים את מזונם. יצורים אלה מהווים מקור מזון למגוון גדול של דגים, שאותם טורפים דגים גדולים יותר כגון דקרים, דגי טונה וכרישים. במקביל, שוחים בים דגי ענק כגון הכריש הלוויתני, שמסננים כמויות אדירות של מים ומבודדים מהם את אותם יצורים פלנקטוניים. כך, חלקיקי הפלסטיק שנאכלים על ידי בעלי חיים מרמות טרופיות שונות פוגעות בתפקודם הרגיל וכך הם עשויים להשפיע על שרשרת המזון ולפגוע בכל חוליה בדרך.

שני מחקרים שפורסמו השנה, אחד מחופי קנדה והשני מהים התיכון שלנו, בחנו את הצטברות הפלסטיק בשני קצוות שרשרת המזון.

בקצה השני של שרשרת המזון תיעדו חוקרים איטלקים חלקיקי פלסטיק בקיבות של דגי טונה ודגי חרב, טורפים עילאיים בים התיכון. גם כאן התוצאות מדאיגות: חלקיקי פלסטיק מגדלים שונים נמצאו ב-12 עד 30 אחוז מהפרטים שנדגמו - תלוי בסוג הדג. מגוון חלקיקי הפלסטיק שנמצאו היה גדול מפיסות זעירות שגודלן פחות מחמישה מילימטר ועד לפיסות של סנטימטרים ספורים. החוקרים משערים שהדגים אכלו ישירות את הפלסטיק בשעת הציד, אך אינם פוסלים את האפשרות שמקורו בקיבות הדגים אותם הם טרפו.

הנזק הנגרם מעיכול פלסטיק או מיקרופלסטיק תלוי בגודל ובאופי בעל החיים. יצורים קטנים כדוגמת סרטנאים עשויים להיפגע מסתימת המעיים ופגיעה ביכולת העיכול. נזק אפשרי נוסף הוא רעילותן של תרכובות אורגניות רעילות הספוחות על חלקיקים אלה. "מדובר במשפחה של מזהמים שנקראת "POP's (Persistent Organic Pollutants), מסביר ואן דר האל. "הם בעלי תכונות הידרופוביות (דוחי מים) הגורמים להם להיספח בהצלחה רבה לפלסטיק. ברגע שבעל חיים אוכל אותם הם עשויים להשתחרר מהפלסטיק ולעבור לגופו". כאשר הם נעים במעלה שרשרת המזון, ריכוז הרעלנים בגופם של טורפי-על הולך ומצטבר. תופעה זו, הנקראת הגברה ביולוגית מוכרת מזיהום במתכות כבדות, דוגמת כספית, שמופיעות בריכוזים גבוהים בטורפי-על ימיים. היות ותזונת האדם מתבססת במקרים רבים על דגים שנמצאים בראש פירמידת המזון, לא מן הנמנע שפגיעתו של המיקרופלסטיק עשויה להשפיע גם עלינו. כיום הדעות לגבי סכנה זו חלוקות, אך החוקרים מסכימים שיש לבחון את בטיחות המזון בהקשר זה.

לגרוף את הים

אז האם ישנו פתרון לזיהום המתרחב? ב-2011 התפרסם בעולם הנער ההולנדי בויאן סלאט, שהמציא מתקן לניקוי פלסטיק ממי הים שנמצא כעת בשלבי פיתוח. עם זאת, ואן דר האל לא אופטימי בקשר ליכולת לנקות את מי הים מהזיהום שכבר נוצר. "האזור המזוהם באוקיינוס השקט הוא בערך בגודל של מדינת טקסס" וכמוהו יש עוד ארבעה באוקיינוסים הגדולים", הוא אומר. "כרגע אין טכנולוגיה עם היתכנות כלכלית לטפל בזיהום בקנה מידה כזה". נראה, אפוא, שהפתרון טמון בצמצום השימוש בפלסטיק ובצורת הטיפול בו. "בכל דבר בטבע, פסולת היא מרכיב נוסף בתהליך החיים, שבו חומרים מתפרקים ויוצרים מחדש במחזוריות מושלמת. קיימת חשיבות עליונה לכך שהאדם יבין משמעות זו. כבר היום ניתן לראות את תוצאות ההשפעה השלילית שיש לפסולת לא רק על בעלי החיים, אלא בעיקר על עצמנו ועל החברה שבה אנו חיים. אם המסר יועבר, הים, בעלי החיים בו ובעיקר בני האדם ייצאו כולם נשכרים מכך", מסכם ואן דר האל.
בעקבות הכתבה ב"זווית", הסיפור פורסם באתר וואלה!

# data[].attributes.attachment_link.description
איתי ואן ריין 26/08/2015 אם שחיתם בים בימים האחרונים ונדמה לכם שראיתם מדוזה שצפה לעברכם, כנראה שראיתם משהו מסוכן הרבה יותר. המדוזות עזבו את חופינו והכתם הלבנבן-כחלחל שצף לידכם היה ככל הנראה שקית פלסטיק, שבסופו של דבר עלול לגרום לאדם ולסביבה נזק חמור יותר מאשר צריבה קלה בעור.

# data[].attributes.headline
תנו יד לכדור הארץ

# data[].attributes.subject
תנו יד לכדור הארץ

# data[].attributes.body
סרטון הסברה של ארגון גרינפיס

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
גרינפיס ישראל

# data[].attributes.attachment_link.title
גרינפיס: תנו יד לכדור הארץ

# data[].attributes.headline
עושים סדר במושגים- דף פעילות מקוון של קק"ל

# data[].attributes.subject
עושים סדר במושגים- דף פעילות מקוון של קק"ל

# data[].attributes.body
ניקיון, אקולוגיה, מִחזור... יש כל כך הרבה מושגים בנושא הסביבה. אז בואו ונעשה קצת סדר בדברים. לפניכם רשימת הגדרות. קראו אותן והשלימו את המילים לפי הרמזים המופיעים למטה.

# data[].attributes.attachment_link.title
דף פעילות מקוון

# data[].attributes.headline
מירוץ המיחזור

# data[].attributes.subject
מירוץ המיחזור

# data[].attributes.body
משחק איכות הסביבה לילדים, הבנוי בצורת המשחק "סולמות וחבלים". מטילים את הקובייה ויוצאים למירוץ נגד בעיות הפסולת והזיהום הסביבתי. ואיך עושים את זה? מתקדמים לפי המספר שקיבלתם מהקובייה, עונים על השאלות שבדרך ומבצעים את המשימות הסביבתיות. למשל: במה אפשר לעשות שימוש חוזר, איזה פריט מתאים להפחתה, מה אפשר למחזר ומה אפשר לתקן? הגעתם לסולם? עלו למעלה. נחתתם על משבצת של חבל? גלשו למטה... הגעתם לסוף? מצוין! אתם ממש עוזרים לסביבה. אז למה אתם מחכים? היכנסו לשחק!

# data[].attributes.headline
מה אוכלות משפחות בעולם? ניתוח מידע בגרף

# data[].attributes.subject
מה אוכלות משפחות בעולם? ניתוח מידע בגרף

# data[].attributes.attachment_link.title
מה משפחות אוכלות ניתוח מידע בגרף

# data[].attributes.headline
חידון יום הניקיון מבית קק"ל

# data[].attributes.subject
חידון יום הניקיון מבית קק"ל

# data[].attributes.body
טובים בסביבה וקיימות? לרגל יום הניקיון הבינלאומי קבלו חידון ציורים ובו מושגים בנושא.

זהו את הציור, הוסיפו או החסירו אותיות כשצריך, וגלו כמה אתם יודעים. בהצלחה!

# data[].attributes.headline
דף פעילות בעקבות צפייה "מיקרו בעיה"

# data[].attributes.subject
דף פעילות בעקבות צפייה "מיקרו בעיה"

# data[].attributes.body
לאחר צפייה בסרטון "מיקרו בעיה", כנסו לדף הפעילות

# data[].attributes.attachment_link.title
מיקרו בעיה דף פעילות

# data[].attributes.headline
נתונים בזמן אמת

# data[].attributes.subject
נתונים בזמן אמת

# data[].attributes.body
כנסו לבדוק מה תמונת המצב היום בעולם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
World Population:

reached 8 billion on November 15, 2022 according to the latest United Nations estimates.

is projected to reach 9 billion in 2037, and 10 billion in 2058.

has doubled in 40 years from 1959 (3 billion) to 1999 (6 billion).

is currently (2023) growing at a rate of around 0.88% per year, adding around 70 million people per year to the total.

growth rate reached its peak in the late 1960s, when it was at 2.09%.

growth rate is currently declining and is projected to continue to decline in the coming years (reaching below 0.50% by 2048, reach 0 in 2086, and decline by -0.11% in 2100) .

a tremendous change occurred with the industrial revolution: whereas it had taken all of human history up to the year 1800 for world population to reach 1 billion, the second billion was achieved in only 130 years (1930), the third billion in 30 years (1960), the fourth billion in 15 years (1974), the fifth billion in 13 years (1987), the sixth billion in 11 years (1998), the seventh billion and eighth billion in 12 years each (2010 and 2022). During the 20th century alone, the population in the world has grown from 1.65 billion to 6 billion.

Sources for the world population counter: For more detailed information:

# data[].attributes.attachment_link.title
Worldometer - real time world statistics

# data[].attributes.attachment_link.description
Live world statistics on population, government and economics, society and media, environment, food, water, energy and health. Interesting statistics with world population clock, forest loss this year, carbon dioxide co2 emission, world hunger data, energy consumed, and a lot more

# data[].attributes.headline
מצגת על הקשר בין חקלאות להתחממות כדור הארץ וביטחון תזונתי

# data[].attributes.subject
מצגת על הקשר בין חקלאות להתחממות כדור הארץ וביטחון תזונתי

# data[].attributes.attachment_link.title
ביטחון תזונתי.pptx

# data[].attributes.headline
אפס אחוזי פלסטיק

# data[].attributes.subject
אפס אחוזי פלסטיק

# data[].attributes.body
האם תצליחו לשרוד 30 ימים בלי פלסטיק?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גליה פסטרנק

13/09/2018

הקיץ הגיע וכמעט נגמר. חופש גדול. קייטנות. ים ואבטיח. נשמע כיף, לא? האמת היא שהקיץ, בעיקר חודש יולי הוא הסיוט של המשפחה שלי. זה החודש שבו אני הופכת לאובססיבית במיוחד בנוגע להימנעות מפלסטיק והחיים של כולנו משתנים כי אני לוקחת חלק באתגר "יולי ללא פלסטיק".

זה לא שבשאר חודשי השנה אני צרכנית פלסטיק גדולה. בתור חוקרת של פסולת ימית, אני מאד מודעת להשפעה של פסולת, ובעיקר פלסטיק, על הסביבה. כבר שנים אני מרצה על הנושא, ומלמדת לצמצם פסולת לפי עקרונות של הפחתת הצריכה, שימוש חוזר ומיחזור.

רבים לא יודעים שמלבד כמות פלסטיק קטנה שנשרפת, כל פיסת פלסטיק אשר אי פעם הופקה עדיין קיימת עליי אדמות איפשהו בעולם ושב-10 השנים הראשונות של המאה הזו הופק יותר פלסטיק מאשר במאה הקודמת כולה.

במדינת ישראל לבדה מיוצרות מידי שנה כ-5.4 מיליון טון פסולת עירונית ומסחרית, כאשר מתוכה 1.8 מיליון טון היא פסולת אורגנית, ורק 20 אחוז מהפסולת בישראל עוברת מיחזור. כך שלמעלה משני מיליון טון של פלסטיק נשלחים להטמנה בכל שנה.

אז גם לפני ההשתתפות באתגר הפלסטיק ניסיתי להימנע משימוש מיותר בפלסטיק. אבל ביולי המלחמה שלי בפלסטיק מגיעה לשיאה.
עבודת הגמר של הסטודנטית ליאור עילם (המכון הטכנולוגי חולון), שעוסקת ביומן יצירת האשפה שלה:
מה עושים בסופר?

התחלתי לפני שנתיים, ביולי 2016, כשחברה שלחה לי את אתגר הפלסטיק של Plastic Free July - יוזמה אוסטרלית שהחלה ב-2011 כדי לעודד אנשים להפסיק את השימוש בפלסטיק חד-פעמי במהלך חודש יולי. החלטתי להרים את הכפפה, נכנסתי לאתר, נרשמתי ואפילו הזמנתי חברים בפייסבוק להשתתף באתגר.

בהתחלה האתגר נראה לי די פשוט. מה הבעיה לסרב להשתמש בפלסטיק חד-פעמי לכמה שבועות? אבל מיד התחלתי לשים לב לכך שקשה מאוד לקנות בחוץ אפילו מיץ טבעי בלי לקבל אותו עם כוס מפלסטיק שסגורה במכסה מפלסטיק שבו נעוצה קשית מפלסטיק.

הקניות בסופרמרקט היו מאתגרות במיוחד. הנה כמה כשלונות פלסטיק שחוויתי על בשרי: בחרתי בעוגיות באריזת קרטון, אבל גיליתי בפנים עוד שתי אריזות פלסטיק. קניתי מארז של קפה שחור ומצאתי בפנים ארבע שקיות פלסטיק (אבל לפחות קיבלתי שתי כוסות זכוכית במתנה). קניתי ג'ינג'ר שהגיע ארוז במגש ועטוף בניילון. לצערי לא מוכרים אותו בלי אריזה. לפחות אני משתמשת במגש בתור תחתית לעציצים.

לצד הכשלונות רשמתי גם כמה הצלחות: היה קל מאוד להתרגל לשימוש בשקיות בד רב-פעמיות. תרכיז מיץ חוסך קניית בקבוקי שתיה קלה, וגם מגיע בבקבוק זכוכית או פחית. אחר כך קניתי מכשיר להכנת סודה בבית וכך נחסכו ממני המון בקבוקי פלסטיק. קניתי רק לחם טרי ללא אריזת ניילון והקפדתי לקנות רק גלידה בקופסת פלסטיק שניתן להשתמש בה שוב, במקום ארטיקים שכל אחד מהם ארוז בנפרד.

האתגר הבא היה איך אני קונה פירות במשק במושב בלי לקחת אותם במכלי הפלסטיק (נספקים) שבהם הם ארוזים? ואז נזכרתי שיש לי מלא נספקים בארון, הבאתי מהבית ומילאתי שם. היום אני גם מרוקנת חלק מהפירות לשקית שהבאתי מהבית ומחזירה נספקים רחוצים מהבית (משתדלת לקנות רק איפה שמקבלים את הנספקים בחזרה).

קשה עם קשית

בתחילת האתגר התקשיתי גם לזכור לבקש מהמלצרים להביא לי את השתייה בלי קשית מפלסטיק חד-פעמי. היום זה אצלי כבר באוטומט. לשמחתי, יש גם כמו יוזמות חברתיות כמו " לא שמים קשים ", שחבריה פונים למסעדות ומבקשים מהבעלים לא להגיש קשיות באופן אוטומטי ללקוחות, רק כשהלקוח מבקש וגם אז הם ממליצים להשתמש בקשיות רב-פעמיות או בקשיות מתכלות.

אחד המקומות המאתגרים ביותר להימנעות מפלסטיק הן מסעדות למזון מהיר. סיכום הפלסטיק של ביקור במזללה כזאת (אחרי שביקשנו שלא יגישו לנו בצלחת פלסטיק) כולל סכו"ם פלסטיק, כוס חד-פעמית (שלא ביקשתי וגם אם לא אשתמש בה תושלך לפח) וקעריות פלסטיק לרטבים. לכן אני משתדלת לקחת אתי כלי אוכל רב-פעמיים לכל מקום ושמחה כשאני מסיימת את היום בלי להשתמש בכלים חד-פעמיים.

בחיי שלא חשבתי שלהימנע משימוש בפלסטיק יהיה כל כך קשה. היה קל יותר להקפיד על תזונה צמחונית במשך שבע שנים, אבל היום אני מביאה אתי שקיות רב-פעמיות לקניות, משתמשת בשקיות משומשות לירקות בסופר, מסתובבת עם ערכת כלים רב-פעמיים לאוכל, שכוללת ספל קפה עם מכסה, כוס לשתייה קלה, צלחת ממלמין, קש ממתכת (בשביל הילדה שלא מוותרת על הלימונענע הגרוסה שלה) וסכו"ם ממתכת (ירושה מדוד צבי ז"ל, עד שאקנה סכו"ם מבמבוק) וכמובן גם בקבוק מים רב-פעמי שאני כבר שנים לא יוצאת מהבית בלעדיו.
במרוצת הזמן גיבשתי לי רשימת טיפים יעילים ושימושיים למי שמבקש להיגמל מפלסטיק:

את הכריך והפירות אפשר לקחת לעבודה או לבית הספר בקופסאות רב-פעמיות, לא צריך שקית.

אם אתם אוכלים הרבה בחוץ, ארגנו לכם ערכה נוחה לנשיאה של כלי אוכל, רצוי בתיק אטום (כך תוכלו לשטוף את הכלים בבית).

כשיוצאים לאירוע רב משתתפים בשטח (טיול כיתתי וכו') בקשו שכל משפחה תביא איתה את כלי האוכל שלה.

גדלו תבלינים, פירות וירקות בבית. ככה גם תקבלו את הפירות והירקות הכי טריים בעולם וגם תחסכו את כל השקיות והאריזות מהסופר (ולמדקדקים, קנו זרעים ולא שתילים, וכך תחסכו בפלסטיק שבהם מגיעים העציצים).

אם כבר לקחתם שקית לפירות והירקות מהסופר (קורה לכולם) זכרו לעשות בה שימוש חוזר בקניות הבאות, או כדי לארוז בה כריכים וכו'.

עם זאת, ככל שהצלחתי לצמצם את צריכת הפלסטיק האישית שלי, עדיין לא הצלחתי להנחיל את זה למשפחה המורחבת או למעגל החברתי. בחברה שלנו הפלסטיק החד-פעמי נמצא בכל מקום ונראה שאי אפשר להימנע ממנו. הוא נמצא באריזות מוצרים - לפעמים אפילו בשתי שכבות (גם בחנויות טבע). הוא נמצא במסעדות, הוא נמצא בכל אירוע חברתי.

רבים וטובים מנסים לנסות לצמצם את צריכת הפלסטיק שלהם, ביולי ובשאר חודשי השנה, אבל כל עוד אין לזה גיבוי ברמה השיווקית-מסחרית, זה פשוט לא יקרה בצורה משמעותית מספיק. מהפכת השקיות החד-פעמיות התחילה מלמטה, מהצרכנים שביקשו ודרשו, והרשתות התחילו למכור שקיות בד לשימוש רב-פעמי. אחר כך החקיקה המשיכה את המהלך (לדעתי כבר הגיע הזמן להעלות שוב את מחיר השקיות) וההשפעה ניכרת בחופי הים, שם אני מוצאת פחות שקיות מבעבר (עם זאת הפלסטיק עדיין מהווה 90 אחוז מהפסולת בחוף).

אבל שקיות הן רק קצה הקרחון. כמעט כל מוצר נמכר לנו באריזות פלסטיק שנזרקות לפח מיד עם פתיחתו. אז נכון שמטרת האריזות היא להגן על המוצר, ואם זה מזון, אז גם לשמור על הטריות. אבל אפשר גם אחרת.
אחרי הניסיון שלי באתגרי יולי ניסחתי לי כמה רעיונות לרשתות השיווק:

אפשרו רכישה בתפזורת של מוצרים יבשים כגון אורז, קטניות, גרעינים ופירות יבשים וכו'.

אפשרו לקונים להביא כלים שלהם, לשקול אותם ולמלא במוצרים בתפזורת.

החזירו את שקיות הנייר. הן טובות להרבה שימושים כמו פירות, מוצרים יבשים ומאפים שונים.

אפשרו לקונים לארוז את המוצרים בקרטונים (שבכל מקרה נמצאים בחנויות ומועברים לדחסנית).

הנחו את העובדים לא לארוז בכל כך הרבה שקיות. אין סיבה שגבינה בעמדת המכירה תיארז בקופסא ושקית או בשתי שקיות, או שכל מוצר בקופה ייארז בנפרד.

אם אתם רוצים ללמוד עוד על הפחתת השימוש בפלסטיק חד-פעמי, אתם מוזמנים לבקר באתר של Plastic free July (או באתרים רבים נוספים העוסקים בנושא). גם אם זה נראה קשה, זכרו שאף פעם לא מאוחר מדי לצמצם את השימוש בפלסטיק.

# data[].attributes.attachment_link.title
אפס אחוזי פלסטיק

# data[].attributes.attachment_link.description
גליה פסטרנק 13/09/2018 הקיץ הגיע וכמעט נגמר. חופש גדול. קייטנות. ים ואבטיח. נשמע כיף, לא? האמת היא שהקיץ, בעיקר חודש יולי הוא הסיוט של המשפחה שלי. זה החודש שבו אני הופכת לאובססיבית במיוחד בנוגע להימנעות מפלסטיק והחיים של כולנו משתנים כי אני לוקחת חלק באתגר "יולי ללא פלסטיק".

# data[].attributes.body
הטוסטר התקלקל? החולצה נקרעה? לפני שאתם זורקים לפח ומטביעים את העולם בעוד זבל, בדקו מה עוד אפשר לעשות אתם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מאיה פלח

09/05/2017

ב-11 בספטמבר 2001, זמן קצר אחרי נפילת מגדלי התאומים, כשהאומה האמריקאית היתה המומה והלומת צער, אחת העצות של הנשיא דאז ג׳ורג׳ וו. בוש לעמו כיצד להתמודד עם המצב היתה ״ לצאת ולקנות עוד״. לקנות, לקנות, לקנות - הדרך הקלה להיות מאושר, להתמודד עם הצרות שלנו, להצמיח את הכלכלה ולדאוג לביטחון המדינה. זו הפילוסופיה האמריקאית השלטת מאז שנות ה-50 ושנהפכה גם לדרך חיים ישראלית לכל דבר.

לחגיגת הקניות הזאת יש תוצאות שלא נמדדות רק במינוס בבנק: העולם מתמלא בפסולת, כי את רוב מה שאנחנו קונים אנחנו גם משליכים. למעשה, האנושות מייצרת כה הרבה זבל, עד שגרמנו להיווצרותה של שכבה גאולוגית חדשה שמומחים מכנים בשם טכנוספירה - כלומר שכבה המורכבת בעיקר מחפצים שיוצרו באמצעים טכנולוגיים שונים שפותחו על ידי האדם.

בישראל, למשל, על פי נתונים של המשרד להגנת הסביבה מ-2014, מושלכים מדי שנה 5.4 מיליון טונות של פסולת עירונית ומסחרית, שרק כחמישית ממנה היא פריקה ביולוגית (כלומר, מתכלה). אם לא די בכך, כמות הפסולת שלנו גם גדלה בממוצע ב-1.8 אחוז מדי שנה. ומה קורה עם כל הזבל הזה? כ-20 אחוזים מהפסולת בלבד מועברים למחזור, ואילו 80 האחוזים הנותרים מוטמנים באדמה ומצטרפים לאותה שכבה גאולוגית בלתי מתכלה, שהחלק הארי שלה עתיד להישאר במצב דומה מאוד עוד מאות אלפי שנים, לכל הפחות.

גם מי שלא רוצה רק לקנות ולקנות, ומבקש להפחית את כמות הפסולת שלו, נתקל כיום בקושי בדמות תופעה שנקראת " התיישנות מתוכננת" - מחקרים מראים שהמוצרים של היום אינם עמידים כמוצרים שיוצרו בעבר. רבים מהם עשויים מחומרים זולים שאינם מחזיקים מעמד לאורך שנים, ושמטרתם בין היתר להוזיל את מחיר המוצר כדי לעודד צריכה מוגברת שלו וכן את קנייתו מחדש כאשר הוא מתקלקל או נשבר. בדרך אלינו, החולצה החדשה, הסלולרי שהוחלף אחרי שנה או המכשיר החשמלי שבו השתמשנו בדיוק חודש לפני שהתקלקל ומצא את דרכו לאשפה, עברו תהליכי ייצור ושינוע רבים (מוצר אחד יהיה מורכב לרוב מחלקים שהגיעו מיעדים שונים רבים בעולם) שגובים מחיר כבד - גם כלכלי, גם חברתי וגם סביבתי.

קפה תיקונים

אז איך אפשר לשבור את מעגל הצריכה הזה? הרי קניית המוצרים האלה, בניגוד למה שהפרסומות מנסות למכור לנו, לא עושה אותנו מאושרים ליותר מחמש דקות, ושולחת אותנו שוב מהר מאוד לחפש את הריגוש הבא. את החולצה החדשה שקנינו אנחנו לובשים בממוצע שבע פעמים בלבד לפני שהיא או נהרסת או מוצאת את דרכה לאחורי הארון שלנו ולא נלבשת שוב לעולם, ובהמשך מגיעה לאשפה ומצטברת בשכבות הפסולת הנטמנות מתחת לרגלינו.

אחת האפשרויות היא לא למהר כל כך לוותר על הישן מפני החדש - ולתקן מכשירים ופרטי לבוש שהתקלקלו/נשברו/נקרעו. אחת היוזמות שתומכת בגישה כזו היא סצינת ה- Repair Cafe (קפה תיקונים) - שנולדה במטרה לגרום לאנשים לחשוב רגע לפני שהם זורקים וקונים חדש, ולנסות להציל את החפצים הישנים שלהם. קפה התיקונים נולד בבית קפה קטן באמסטרדם ב-2009 וכיום פועלות יוזמות כאלו ב-1,259 בתי קפה ב-33 מדינות שונות. איך זה עובד? לבתי הקפה האלה תוכלו להגיע עם החפצים שלכם הזקוקים לתיקון ושם תמצאו ערכת כלים לתיקונם, לצד מומחים-מתנדבים שיעזרו וייעצו לכם כיצד לתקן את שהתקלקל. על הדרך תוכלו גם לשתות כוס קפה ולהכיר קצת אנשים מהאזור.
Repair Cafe:
אפשרות נוספת היא לקנות מוצרים שאורך החיים שלהם הוא ארוך יותר, ושלא יאלצו אותנו לרכוש אותם שוב מחדש בכל שנה-שנתיים. יוזמה שכזאת מספק האתר BuyMeOnce (קנו אותי פעם אחת), שמהווה פלטפורמת מכירה וקניה של מוצרים איכותיים ביותר, שאינם מתבלים, מתקלקלים או נשברים לאורך שנים. היצרנים שמוצריהם מפורסמים באתר נדרשים להשתמש בחומרים איכותיים במיוחד ולייצר מוצרים שיחזיקו לאורך זמן רב, כשבמקרים מסוימים האחריות שניתנת לקונה היא אף לכל החיים.

במדינות מסוימות לא מסתפקים ביוזמות פרטיות, ומציעים חוקים שיעודדו את התושבים לתקן או לקנות מוצרים עמידים: בצרפת עבר לפני כשנתיים חוק ש מחייב יצרנים של מוצרי חשמל לציין את אורך החייםשלהם לצד מידע נוסף על עמידות רכיבי המכשיר, וכן לתת אחריות של שנתיים על כל מכשיר ולתקנו או להחליפו בחינם אם הוא התקלקל בטווח הזמן הזה. בשבדיה החליטה הממשלה בחודש ספטמבר האחרון להפחית את המע״מ על תיקוני מוצרים שהתקלקלו ב-12-15 אחוז, כדי להפוך קניית מוצרים חדשים לכדאית פחות.

עשו זאת בעצמכם

אז מה עושים? בישראל עדיין אין קפה תיקונים (אלא אם כן מישהו מכם יחליט להרים את הכפפה ו לפתוח אחד פה בישראל, בתמיכת הארגון המקורי, ולאפשר גם ללקוחות ישראלים להגיע לשם עם החפצים המתפרקים שלהם ולצאת כמו חדשים), לא הקלות מס או סובסידיות ולא הרבה מוצרים שיצרניהם מתחייבים על אריכות ימים. ובכל זאת, גם בעידן הצריכה המהירה עדיין ניתן למצוא בעלי מקצוע שישמחו לתקן מכשירים שהתקלקלו או בגדים ונעליים שנקרעו. אפשר גם למצוא קבוצות פייסבוק (כמו למשל קבוצת ע.ז.ב באמאשך), שבהן ניתן ללמוד ולהתייעץ כיצד לתקן בעצמכם פריטים שניזוקו, או לחפש סרטוני הדרכה שונים באינטרנט שילמדו אתכם לעשות זאת.

ולבסוף, כשבכל זאת קונים מוצר חדש נסו לחפש פריטים איכותיים ואמינים שישרתו אתכם נאמנה שנים רבות, כאלה שעשויים מחומרים חזקים ועמידים. וגם כשקונים, יש אופציות שמאפשרות לחסוך בפסולת: אפשר לחפש מוצרים יד שניה, או לקנות בעסקים בעלי אג׳נדה בת קיימא. דוגמה ליוזמה מקומית שמאפשרת לקנות חדש שהוא גם ישן, ועל הדרך לתמוך בעסק חברתי מקומי, היא ״ אקומיוניטי: אקולוגיה לקהילה מוגנת ״. באקומיוניטי אוספים את הפסולת האלקטרונית שלנו מרחבי הארץ, מפרידים את החלקים לפי טיבם למיחזור, גריסה או תיקון ושימוש מחדש - ובחלקים הללו משתמשים לייצור מוצרים מחודשים אותם הם מוכרים במחירים אטרקטיביים. וכבונוס, הם מעסיקים עובדים בעלי צרכים מיוחדים - כך שאם בכל זאת בחרתם להחליף את המחשב הישן בחדש, לפחות תדעו שעל הדרך תרמתם גם לסביבה וגם לחברה.

ובכל זאת - לפני שאתם קונים, נסו לשאול את עצמכם: האם אני באמת צריכ/ה את זה? האם באמת יש לי עוד מקום בארון בשביל זה? כמה פעמים אשתמש בזה לפני שאשכח שזה קיים? האם עוד אפשר להשתמש בישן?

# data[].attributes.attachment_link.description
מאיה פלח 09/05/2017 ב-11 בספטמבר 2001, זמן קצר אחרי נפילת מגדלי התאומים, כשהאומה האמריקאית היתה המומה והלומת צער, אחת העצות של הנשיא דאז ג׳ורג׳ וו. בוש לעמו כיצד להתמודד עם המצב היתה ״ לצאת ולקנות עוד״. לקנות, לקנות, לקנות - הדרך הקלה להיות מאושר, להתמודד עם הצרות שלנו, להצמיח את הכלכלה ולדאוג לביטחון המדינה.

# data[].attributes.headline
A Place Where Anything Can Get Fixed. Meet The Repair Cafe Palo Alto

# data[].attributes.subject
A Place Where Anything Can Get Fixed. Meet The Repair Cafe Palo Alto

# data[].attributes.attachment_link.title
A Place Where Anything Can Get Fixed. Meet The Repair Cafe Palo Alto

# data[].attributes.headline
משחק טריוויה

# data[].attributes.subject
משחק טריוויה

# data[].attributes.body
המשחק כולל שאלות על ידע כללי בנושא איכות הסביבה. לכל שאלה ארבע תשובות אפשריות, ורק אחת מהן נכונה.

הכנות למשחק:

הדפיסו את השאלות שבקובץ המצורף. הדביקו אותן על גבי בריסטול משומש כדי לשמור על עמידותן במהלך המשחק.

כעת גזרו את הדף כך שכל שאלת טריוויה תופיע על "קלף" נפרד. כתבו את התשובות הנכונות בגב כל קלף.

מהלך המשחק:

מטילים קובייה כדי להחליט מי ישחק ראשון.

המשתתף הראשון שולף קלף, מקריא בקול את השאלה ואת ארבע התשובות האפשריות ואומר מהי התשובה הנכונה לדעתו.

יתר המשתתפים בודקים אם ענה נכון, לפי התשובה הכתובה בגב הקלף. אם צדק – הקלף נשאר אצלו. אם טעה – מחזירים את הקלף לערימה.

התור עובר למשתתף הבא.

המנצח הוא מי שענה נכון על מספר השאלות הגבוה ביותר, כלומר מי שיש לו הכי הרבה קלפים.

התשובות הנכונות לשאלות הטריוויה:

1.  תשובה ב'2.  תשובה ג'3.  תשובה א'4.  תשובה ג'5.  תשובה ד'6.  תשובה ב'7.  תשובה ד'8.  תשובה ג'9.  תשובה ב'10.  תשובה ג' | 11.  תשובה ד'12.  תשובה ג'13.  תשובה ב'14.  תשובה ד'15.  תשובה א'16.  תשובה ג'17.  תשובה ב'18.  תשובה ד'19.  תשובה ב'20.  תשובה א' | 21.  תשובה א'22.  תשובה ב'23.  תשובה א'24.  תשובה ב'25.  תשובה ד'26.  תשובה ד'27.  תשובה ב'28.  תשובה ג'29.  תשובה א'30.  תשובה ג' | 31.  תשובה א'32.  תשובה ב'33.  תשובה ד'34.  תשובה ג'35.  תשובה א'36.  תשובה ג'37.  תשובה ב'38.  תשובה א'39.  תשובה ד'40.  תשובה ב' | 41.  תשובה ד'42.  תשובה א'43.  תשובה א'44.  תשובה ג'45.  תשובה ד'46.  תשובה ג'47.  תשובה ב'48.  תשובה ד'49.  תשובה א'50.  תשובה א'

# data[].attributes.attachment_link.title
טריוויה ידע כללי בנושא פסולת קובץ להורדה

# data[].attributes.headline
עשו זאת בעתמכם

# data[].attributes.subject
עשו זאת בעתמכם

# data[].attributes.body
מה אפשר לעשות מבקבוקי פלסטיק?

# data[].attributes.attachment_link.title
25 PLASTIC BOTTLE HACKS THAT WILL BLOW YOUR MIND

# data[].attributes.headline
בלי ניילונים, בלי אשפה: הישראלים שמנסים לייצר אפס פסולת

# data[].attributes.subject
בלי ניילונים, בלי אשפה: הישראלים שמנסים לייצר אפס פסולת

# data[].attributes.body
כאן חדשות | ישראלי ממוצע מייצר כשני קילוגרמים של פסולת ביום. הכפילו זאת בשנה ובשלושה ילדים - ותגיעו למשאית זבל מלאה לכל המשפחה. אבל אפשר גם אחרת: בלי אריזות פלסטיק, בלי ניילונים, עם קוסמטיקה מתוצרת בית, הכול בצנצנות, עם סל מבד וקומפוסט בחצר. יותר ויותר ישראלים מאמצים אידאולוגיה

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
בלי ניילונים, בלי אשפה: הישראלים שמנסים לייצר אפס פסולת

# data[].attributes.headline
Why I live a zero waste life | Lauren Singer | TEDxTeen

# data[].attributes.subject
Why I live a zero waste life | Lauren Singer | TEDxTeen

# data[].attributes.body
הרצאת טד באנגלית

# data[].attributes.attachment_link.title
Why I live a zero waste life | Lauren Singer | TEDxTeen

# data[].attributes.headline
גידול זבוב חייל שחור

# data[].attributes.subject
גידול זבוב חייל שחור

# data[].attributes.body
סרטון הדרכה

# data[].attributes.headline
האמנה לצמצום בזבוז מזון

# data[].attributes.subject
האמנה לצמצום בזבוז מזון

# data[].attributes.body
אמנה ישראלית חדשה מאגדת גופים מרכזיים בשוק המזון בניסיון לצמצם את ממדי התופעה. אז תתחילו לצמב"ז!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
זווית - מחברים אותך למדע ולסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
האמנה לצמצום בזבוז מזון

# data[].attributes.headline
חמישה טיפים למניעת בזבוז מזון

# data[].attributes.subject
חמישה טיפים למניעת בזבוז מזון

# data[].attributes.attachment_link.title
חמישה טיפים למניעת בזבוז מזון

# data[].attributes.headline
אקדמיה ברשת - הרצאה מקוונת - צמצום בזבוז מזון בישראל עם צוות המעבדה לחדשנות וקיימות

# data[].attributes.subject
אקדמיה ברשת - הרצאה מקוונת - צמצום בזבוז מזון בישראל עם צוות המעבדה לחדשנות וקיימות

# data[].attributes.attachment_link.title
אקדמיה ברשת - הרצאה מקוונת - צמצום בזבוז מזון בישראל עם צוות המעבדה לחדשנות וקיימות

# data[].attributes.headline
האישה שלא זורקת כלום

# data[].attributes.subject
האישה שלא זורקת כלום

# data[].attributes.body
מיכל עושה הכל כדי לא לזרוק דברים לזבל. איך היא מצליחה? זה יותר פשוט ממה שנדמה לכם

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ידיעות אחרונות

# data[].attributes.attachment_link.title
האישה שלא זורקת כלום