# data[].attributes.body
http://leenalumi.blogspot.fi/2010/10/polte.html

"Tyylilleen uskollisena McEwan ei koskaan tuo tarinaansa liikaa henkilöitä" ➡️ Täysin samaa mieltä! Henkilöt veivät tasapainossa tarinaa eteenpäin, jokainen vuorollaan. Missään vaiheessa ei tuntunut, että henkilöitä olisi liikaa sekoittamassa pakkaa.

"Erityisesti tämän kirjan kohdalla pitää tajuta olla pelästymättä lukuisista fysiikan termeistä" ➡️ Mielestäni termejä oli liikaa, tajusi olla pelästymättä tai ei. Niiden takia lukeminen tuntui välillä ahdistavalta.

INAhdus-blogin (http://www.lily.fi/blogit/inahdus/ian-mcewan-polte) kirjoittaja Ina arvioi blogissaan Ian McEwanin kirjoittamaa kirjaa nimeltä Polte. Ina ei osaa sanoa pitääkö Poltteesta vaiko ei. Päähenkilö oli hänen (niin kuin varmaan kaikkien) mielestään hahmona erittäin epämiellyttävä, eikä teos ollut muutenkaan hänen mielestään parasta McEwania. Olen hänen kanssaan täysin samaa mieltä. Inan mielestä se oli kuitenkin "suositeltava ja melko vetävä kesäkirja".
Kirjan pointti jäi Inalle epäselväksi, sillä McEwania lukeneenä tietää, ettei kirjailija halua tuputtaa sanomaansa. Koska hänelle tuottaa vaikeuksia samastua keski-iän ylittäneeseen ”pettäjäsikaan”, hän pitää keskeisenä sanomana lukijoiden herättelyä ilmastonmuutoksen todellisuuteen ennen kuin on liian myöhäistä. Tärkeimpänä motiivina Ina pitää oman edun ja kunnian tavoittelua. Hän on myös huomannut, että McEwanin maailmankuva pysyy romaanista toiseen melko skeptisenä - tällä kertaa riippuu lukijasta, minkä tulkinnan loppuratkaisusta tekee. ”Loppufiilis jäi ahdistuksen puolelle”, Ina kirjoittaa. Minulla ei jäänyt. Kirja toki jäi avoimeksi, enkä tiedä ansaitsisiko päähenkilö tuossa vaiheessa enää onnistumista, mutta olen silti optimistinen onnellisen lopun suhteen.
”Kevyeksi McEwan ei jätä koskaan”, toteaa Ina. Olen hänen kanssaan samaa mieltä. Vaikka kirja oli Inan ja minun mielestäni välillä pitkästyttävä, oli McEwanilla painavaa sanottavaa. Mutkien kautta päähenkilö ryhtyy työstämään käänteentekevää energiaratkaisua, joka voisi pelastaa planeetan ilmastonmuutokselta. ”Jorma Uotinen kai sanoisi "Ei huono".”

# data[].attributes.body
Kuten blogin Kattona taivas kirja-arviossa teoksesta Aavikon kukka osoitteessa http://kattonataivas.blogspot.fi/2012/01/kirja-arvio-aavikon-kukka.html?m=1 julistetaan "--Teos on koskettavin, jonka olen lukenut vähään aikaan".
Teoksessa Waris Dirie kertoo tarinansa "kirjaimellisesti uskomattomasta elämästään", paimentolaistytöstä mallimaailman huipulle.

Blogissa on löydetty mielestäni hienosti juuri Dirien tarinan ydin: "Hienointa kertomuksessa on se, että Waris säilyttää taloudellisesta menestyksestään ja kuuluisuudestaan huolimatta yksinkertaisen ja vaatimattoman elämänasenteensa.

Kirjasta ja varsinkin sen kielestä on kuitenkin oltu myös eri mieltä. Blogissa Luettua osoitteessa http://luettuasaso.blogspot.fi/2010/11/aavikon-kukka.html?m=1 kirjoitetaan: "Kielellisesti Aavikon kukka ei ole mikään erityinen kirja mutta sen sanoma, tapahtumat ja Warisin tarina on todella lukemisen arvoinen." Mielestäni Dirien tarinan henki ei tulisi yhtä hyvin esiin, jos sen kieli olisi täydellistä, tai joku muu olisi kirjoittanut sen. On lisäksi muistettava, että Dirie todella tulee köyhästä Afrikasta, paimentolaiskulttuurista, eikä ole käynyt nuoruudessaan kouluja.

# data[].attributes.headline
Blogit:http://kirjapolkuni.blogspot.fi/2014/02/kari-hotakainen-iisakin-kirkko.html http://sbrunou.blogspot.fi/2006/08/kari-hotakainen-iisakin-kirkko.html Samaa mieltä: Sopivan mittainen ja kirja alkaa hitaahkostiEri mieltä ainakin osittain: Teos ei saanut minua pysähtymään ja miettimään. Ainakaan useaan otteeseen.Iisakin kirkko  Käyttäjä bleue kirjoittaa blogissaan kirjapolkuni osoitteessa http://kirjapolkuni.blogspot.fi/2014/02/kari-hotakainen-iisakin-kirkko.html Kari Hotakaisen kirjoittaman Iisakin kirkon herättämiä ajatuksia. Käyttäjä kertoo lukeneensa tämän teoksen hieman kipeänä, koska se oli kevyttä luettavaa. Voin samaistua tähän ja mielestäni teos oli juuri sopivan mittainen. Siihen ei ehtinyt kyllästyä ja sen jaksoi lukea helposti.     Blogin kirjoittaja kertoo, että teos alkoi hänen mielestään jopa hitaahkosti. Olen tässäkin asiassa samaa mieltä. Sairaskohtauksen jälkeen sairaalassa tapahtumat etenivät hitaasti. Loppua kohti nautin kuitenkin teoksesta aina enemmän ja enemmän. Tykkäsin paljon myös Hotakaisen humoristisesta tyylistä. Myös bloggari oli huomannut tämän piirteen Hotakaisen teoksessa. Esimerkiksi Päähenkilö kertoi hauskasti, kuinka Lahden dopingskandaali ja suomalaiset hiihtäjät olivat syynä hänen vaimonsa kuolemalle.Bloggari kertoi myös, kuinka hän oli pysähtynyt miettimään asioita, kun isä muisteli pikkupoikaansa niityllä. Itse en samanlaisia tuntemuksia kokenut. Uppouduin kyllä teoksen tarinaan täysin ja nautin sen lukemisesta. Teos oli positiivinen yllätys.    

# data[].attributes.subject
Blogit:http://kirjapolkuni.blogspot.fi/2014/02/kari-hotakainen-iisakin-kirkko.html http://sbrunou.blogspot.fi/2006/08/kari-hotakainen-iisakin-kirkko.html Samaa mieltä: Sopivan mittainen ja kirja alkaa hitaahkostiEri mieltä ainakin osittain: Teos ei saanut minua pysähtymään ja miettimään. Ainakaan useaan otteeseen.Iisakin kirkko  Käyttäjä bleue kirjoittaa blogissaan kirjapolkuni osoitteessa http://kirjapolkuni.blogspot.fi/2014/02/kari-hotakainen-iisakin-kirkko.html Kari Hotakaisen kirjoittaman Iisakin kirkon herättämiä ajatuksia. Käyttäjä kertoo lukeneensa tämän teoksen hieman kipeänä, koska se oli kevyttä luettavaa. Voin samaistua tähän ja mielestäni teos oli juuri sopivan mittainen. Siihen ei ehtinyt kyllästyä ja sen jaksoi lukea helposti.     Blogin kirjoittaja kertoo, että teos alkoi hänen mielestään jopa hitaahkosti. Olen tässäkin asiassa samaa mieltä. Sairaskohtauksen jälkeen sairaalassa tapahtumat etenivät hitaasti. Loppua kohti nautin kuitenkin teoksesta aina enemmän ja enemmän. Tykkäsin paljon myös Hotakaisen humoristisesta tyylistä. Myös bloggari oli huomannut tämän piirteen Hotakaisen teoksessa. Esimerkiksi Päähenkilö kertoi hauskasti, kuinka Lahden dopingskandaali ja suomalaiset hiihtäjät olivat syynä hänen vaimonsa kuolemalle.Bloggari kertoi myös, kuinka hän oli pysähtynyt miettimään asioita, kun isä muisteli pikkupoikaansa niityllä. Itse en samanlaisia tuntemuksia kokenut. Uppouduin kyllä teoksen tarinaan täysin ja nautin sen lukemisesta. Teos oli positiivinen yllätys.    

# data[].attributes.headline
PolteReeta Anna Maria kirjoittaa blogisivustolla http://todellavaiheessa.blogspot.fi/2016/08/ian-mcewan-polte.html Ian McEwanin Polte-kirjasta. Hän väittää, että päähenkilö yrittää tehdä parannuksen elämänsä jokaisessa pielessä olevassa asiassa, mikä ei ole mielestäni totta, sillä hän ei esim. ilmaise kertaakaan lopettavansa juomista tai mässäilyä eikä hänen ajatuksistaan aidosti välity, että häntä kiinnostaisi lopettaa pettäminen ja valehtelu. Hän kirjoittaa myös, että Polte ei ole juonivetoinen kirja vaan kuvaus yhden ihmisen elämästä, mistä olen taas samaa mieltä. Monin paikoin kirjan juoni jää ihmissuhdesotkujen varjoon, ja McEwan kuvaa paljon päähenkilön ajatuksia ja tuntemuksia.Ina kirjoittaa samaisesta kirjasta Lily-blogisivustolla http://www.lily.fi/blogit/inahdus/ian-mcewan-polte. Hän kokee vaikeuksia samaistua kirjan päähenkilöön, "patologiseen pettäjäsikaan", mistä olen samaa mieltä. Tämä pätee varmaan kaikkiin, jotka ovat kyseisen kirjan lukeneeseen, ja johtuu siitä, että kirjailija on tehnyt päähenkilön luonteen äärimmäisen epämiellyttäväksi ja jopa halveksittavaksi. Hän myös ilmaisee, ettei kirjan pointti oikein välittynyt ja arvuuttelee, olisiko se ilmastonmuutokseen herättely vai ainoastaan vanhan fyysikon ihmiskuvaus. Mielestäni kirjan tärkein pointti on kuitenkin ihmisen turhamaisuuden ja itsekeskeisyyden kuvaus, ja se kuinka ajattelemattomuus ja muiden ihmisten laiminlyönti yhdistettynä hekumalliseen mässäilyyn johtavat rappioon.

# data[].attributes.subject
PolteReeta Anna Maria kirjoittaa blogisivustolla http://todellavaiheessa.blogspot.fi/2016/08/ian-mcewan-polte.html Ian McEwanin Polte-kirjasta. Hän väittää, että päähenkilö yrittää tehdä parannuksen elämänsä jokaisessa pielessä olevassa asiassa, mikä ei ole mielestäni totta, sillä hän ei esim. ilmaise kertaakaan lopettavansa juomista tai mässäilyä eikä hänen ajatuksistaan aidosti välity, että häntä kiinnostaisi lopettaa pettäminen ja valehtelu. Hän kirjoittaa myös, että Polte ei ole juonivetoinen kirja vaan kuvaus yhden ihmisen elämästä, mistä olen taas samaa mieltä. Monin paikoin kirjan juoni jää ihmissuhdesotkujen varjoon, ja McEwan kuvaa paljon päähenkilön ajatuksia ja tuntemuksia.Ina kirjoittaa samaisesta kirjasta Lily-blogisivustolla http://www.lily.fi/blogit/inahdus/ian-mcewan-polte. Hän kokee vaikeuksia samaistua kirjan päähenkilöön, "patologiseen pettäjäsikaan", mistä olen samaa mieltä. Tämä pätee varmaan kaikkiin, jotka ovat kyseisen kirjan lukeneeseen, ja johtuu siitä, että kirjailija on tehnyt päähenkilön luonteen äärimmäisen epämiellyttäväksi ja jopa halveksittavaksi. Hän myös ilmaisee, ettei kirjan pointti oikein välittynyt ja arvuuttelee, olisiko se ilmastonmuutokseen herättely vai ainoastaan vanhan fyysikon ihmiskuvaus. Mielestäni kirjan tärkein pointti on kuitenkin ihmisen turhamaisuuden ja itsekeskeisyyden kuvaus, ja se kuinka ajattelemattomuus ja muiden ihmisten laiminlyönti yhdistettynä hekumalliseen mässäilyyn johtavat rappioon.

# data[].attributes.body
Salla kirjoittaa blogissaan Sallan lukipäiväkirja http://sbrunou.blogspot.fi/2011/08/monika-fagerholm-ihanat-naiset-rannalla.html Ihanat Naiset Rannalla kirjasta puuttuvan makeilun ja teennäisyyden , ja tästä olen samaa mieltä, sillä kirjan henkilöitä kuvaillaan juuri sellaisina kuin he ovat ja heidän virheitään ei laimennella. Sallan myös tuo esiin kirjan nostalgisuuden, joka tulee ilmi kun henkilöt kuuntelevat jazz-musiikkia ja siitä miten huoletonta elämää tuon ajan ihmiset viettivät. Nostalgiaa tästä tosiaan sain itsekin vaikka en tuolla ajalla elänytkään, juuri tuon huolettomuuden kuvauksen takia.

Jonkin verran minua häiritsi kirjassa se, että siinä tuotiin asioita esiin vihjeinä, eikä selkeinä ilmauksina, tämä ainakin omalla osallani aiheutti väärinkäsityksiä jotka kuitenkin kirjaa eteenpäin lukiessani selvisivät. Sen takia olen erimieltä kuin Anna blogissaan  Mustikkakummun Anna http://mustikkakummunanna.blogspot.fi/2011/06/ihanat-naiset-rannalla.html.

# data[].attributes.body
Elina kirjoittaa blogissaan Luettua elämää (http://luettuaelamaa.blogspot.fi/2012/11/miika-nousiainen-vadelmavenepakolainen.html) Vadelmavenepakolaisen olevan alusta loppuun hauska, vaikka kaikki tapahtumat eivät olekaan niin hauskoja. Olen itse samaa mieltä. Vakavatkin aiheet saivat hymyn huulille, sillä ne oli kuvattu epätoivoisten epäonnistumisten kautta ja tuntui, että Miika Nousiainen oikeastaan halusi naljailla ruotsalaisten "täydellisyydellä".
Elina toteaa myös, että kirja sisälsi paljon absurdeja tilanteita ja liioittelua, jotka tekivät siitä loistavan satiirisen teoksen. Tämänkin asian suhteen olen samaa mieltä. Kirja oli hauska, mutta samaan aikaan käsitteli yhteiskunnallisia ja yksilöllisiä ongelmia. En ole ennen lukenut kirjaa, joka olisi ollut näin kiinnostava ja humoristinen alusta loppuun.
Elina kertoo itsekin kirjan päähenkiöön tavoin ihailevan ruotsalaisia, sillä he ovat aina niin onnellisia. Uskon, että meille kuitenkin näytetään vain ruotsalaisten onnellinen puoli. Mistä voimme tietää, että kokevatko ruotsalaiset meidät suomalaiset vihaisina raivopäinä vai näytetäänkö heillekin vain sensuroitu kuva  aina onnellisista ja hyväntahtoisiata suomalaisista. Lisäksi mielestäni on mahdotonta yleistää kyseisiä piirteitä koskemaan kaikkia ruotsalaisia tai vastaavasti suomalaisia. Uskon, että myös Nousiainen on halunnut liioitellulla ruotsalaisuuden ihailulla tuoda tällaisen näkemyksen ilmi

# data[].attributes.headline
Emmi Itäranta: Kudottujen kujien kaupunki

# data[].attributes.subject
Emmi Itäranta: Kudottujen kujien kaupunki

# data[].attributes.body
Kirsi kirjoittaa blogissaan Kirsin kirjanurkka osoitteessa http://www.kirsinkirjanurkka.fi/2015/11/emmi-itaranta-kudottujen-kujien-kaupunki.html Itärannan esikoisromaani ei ollut onnenkantamoinen eikä kirjailijan pajatso suinkaan ollut vielä tyhjentynyt, päinvastoin. Olen itse täysin samaa mieltä, itsekin Teemestarin Kirjan (esikoisromaani) olen lukenut ja ajattelin että tulen pettymään Kudottujen kujien kaupunkiin, mutta yllätyin, koska se oli jopa parempi kuin Emmi Itärannan esikoisromaani. Tarina on syvempi ja siinä on monia kohtia mitä lukijat voisivat tulkita eri tavoin. Kirsi myös toteaa, että se on myös teos, jonka todennäköisesti luen jossain vaiheessa vielä uudelleen, koska jäi tunne, että aika paljon jäi vielä huomaamatta. Luulen itsekin, että tulen lukemaan sen uudestaan, koska varsinkin miljöötä saisi vielä aika paljon tarkennettua jos siihen keskittyisi tarkemmin.
Sara kirjoittaa blogissaan P. S. Rakastan kirjoja http://psrakastankirjoja.blogspot.fi/2015/10/emmi-itaranta-kudottujen-kujien-kaupunki.html Joskus kirjaa lukiessaan kuulee mielessään musiikkia. Joitakin ääniä voisi kuvitella, mutta ei se musiikkia ole. Pidän itse musiikkia asiana jossa on tietty tempo, mutta meren liplatuksessa ja kellojen kilkatuksessa ei kirjassa tiettyä rytmiä ollut. Hän kirjoittaa myös, että tarina sisältää paljon yhtymäkohtia meidän aikaamme ja maailmaamme. Olen erimieltä. Joitakin asioita voi liittää meidän maailmaamme, mutta aika vähän aikaamme. Ystävyyden ja sen tärkeyden voi liittää nykyaikaamme ja maailmaamme, mutta muuten maailmaamme liittyvät asiat kertovat enemmänkin maailmamme historiaa ei nykyhetkeä.