# data[].attributes.headline
Михайло Коцюбинський

# data[].attributes.subject
Михайло Коцюбинський

# data[].attributes.body
Тема твору

Зображення життя гуцулів, їхніх звичаїв, побуту, фольклору; показ єдності людини та світу природи.

Ідея твору

Гімн природі, чистоті людських взаємин і почуттів, засудження бездуховного життя, обмеженого дрібними потребами й інтересами.

Проблеми, порушені у творі

– гармонія між людиною та світом природи;
– життя та смерть, добро та зло;
– язичництво та християнство;
– сила кохання та неможливість існування без нього;
– роль праці в житті людей;
– стосунки батьків і дітей.

Конфлікти твору

Конфлікти у творі складні та багатопланові:
– між родами Палійчуків і Гутенюків (Іван – кохання — Марічка);
– людини з дикою гірською природою (Іван – злі духи та істоти);
– людини із власним «я» (роздвоєність Івана);
– побутовий (Іван – Палагна);
– людини з людським буттям (Іван – смерть).

Сюжет повісті

Сюжет твору перегукується з трагедією Шекспіра «Ромео і Джульєтта». У них є чимало спільних рис. Як Монтеккі й Капулетті, ворогують роди Палійчуків і Гутенюків. У цих родах є діти, які кохають один одного, – Іван і Марічка.

Давня ворожнеча має стати їм на перешкоді. Як і в Шекспіра, герої М. Коцюбинського гинуть.

# data[].attributes.headline
Цитатна характеристика персонажей

# data[].attributes.subject
Цитатна характеристика персонажей

# data[].attributes.body
«Тепер Іван був уже легінь, стрункий і міцний, як смерічка, мастив кучері маслом, носив широкий черес і пишну кресаню».
«Марічка обзивалась на гру флояри (сопілки), як самичка до дикого голуба, – співанками. Вона їх знала безліч. Звідки вони з’явились – не могла б розказати. Вони, здається, гойдалися з нею ще в колисці, хлюпались у купелі, родились у її грудях…»
"На добрім хазяйстві Палагна набралась тіла, стала повна й червона, курила люльку, носила пишні шовкові хустки, а на воластій шиї блищало в неї стільки намиста, що челядь із заздрощів аж розсідалась».
«Він був як бог, знаючий і сильний, той градівник і мольфар [злий дух, чаклун]. У своїх дужих руках тримав сили небесні й земні, смерть і життя, здоров’я маржинки (худоби) й людини, його боялись, але потребували всі».

# data[].attributes.headline
Історія написання

# data[].attributes.subject
Історія написання

# data[].attributes.body
Повертаючись з Італії влітку 1910 року, Михайло Коцюбинський заїхав у карпатське село Криворівню. Короткі відвідини того чарівного краю з мальовничою природою та первозданним побутом мешканців гір не дали письменнику досить матеріалу для твору, проте бажання написати про «незвичайний казковий народ», гуцулів, не полишило його. Коцюбинський ще раз відвідав гуцульський край, де вивчав звичаї, побут, фольклор його мешканців. На думку письменника, гуцули й у XX ст. залишились язичниками. Враження від «чарівного полону» горян лягли в основу повісті.

# data[].attributes.headline
Мистецькі проекти

# data[].attributes.subject
Мистецькі проекти

# data[].attributes.body
Гастролі одного твору
2014 року у Вінниці проходив літературно-мистецький проект «Гастролі одного твору», присвячений 150-річчю від дня народження М. Коцюбинського. Головна мета проекту: Коцюбинський по-новому.

Подія включала в себе міні-експозицію робочого кабінету письменника, театралізовану презентацію міні-експозиції, створену на основі повісті М. Коцюбинського «Тіні забутих предків». Актори «Експериментального вуличного театру» Вінниці розповідали історію створення повісті, що чергувалася з театром тіней — уривками повісті. Усе дійство посилювалося відео-інсталяцією.

# data[].attributes.body
1964 року вийшла однойменна екранізація Сергія Параджанова. Головні ролі виконували Іван Миколайчук (Іван), Лариса Кадочникова (Марічка), Тетяна Бестаєва(Палагна), Спартак Багашвілі (Юра).

Режисер згадував:

"Я давно мріяв створити фільм, в якому на повний голос можна було б розказати про поетичну, талановиту душу українського народу".

Після прочитання повісті М. Коцюбинського в Параджанова одразу виникло бажання її поставити. Тож він знайшов твір, що відповів його мистецьким уподобанням:

"Ми хотіли зробити фільм про вільну людину, про серце, яке хоче вирватися, звільнитися від побуту, від дрібних пристрастей і навичок... Ми відкривали для себе Карпати не як етнографічний матеріал. Любов, відчай, самотність, смерть — ось фрески з життя людини, які ми створили."