# data[].attributes.body
Den kolde krig

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Verdenskrig startede i 1914, men er blevet den glemte krig i Danmark, fordi vi ikke deltog. Men krigen har stor historisk betydning for det Europa, vi kender i dag.

# data[].attributes.body
Dolkestødslegenden

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Skibet fra København lagde til kaj i Aabenraa, og ud strømmede sønderjyder, der var flyttet fra hjemstavnen. Nu kom de hjem igen for at stemme om, hvorvidt Sønderjylland skulle være dansk eller tysk.

Tyskland måtte efter krigen afstå store landområder til nabolandene. I Sydslesvig stemte 80 procent for at fortsætte med at være tysk. I den nordligste del af Slesvig, Sønderjylland, stemte to ud af tre borgere for, at regionen igen skulle være dansk.

1. Verdenskrig

1. Verdenskrig startede i 1914, men er blevet den glemte krig i Danmark, fordi vi ikke deltog. Men krigen har stor historisk betydning for det Europa, vi kender i dag.

Syd for den nye grænse boede der stadig mange dansksindede, og omvendt boede der også tysksindede i Sønderjylland.

Sådan er det også i dag. Der bor 50.000 dansksindede tyskere i Sydslesvig. De føler sig danske, selv om de har boet i Tyskland hele livet.

# data[].attributes.attachment_link.description
Skibet fra København lagde til kaj i Aabenraa, og ud strømmede sønderjyder, der var flyttet fra hjemstavnen. Nu kom de hjem igen for at stemme om, hvorvidt Sønderjylland skulle være dansk eller tysk. Tyskland måtte efter krigen afstå store landområder til nabolandene. I Sydslesvig stemte 80 procent for at fortsætte med at være tysk.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Meld dig til den tyske hær nu!

Sådan lød budskabet på mobiliseringsordren, som blev hængt op alle vegne i Sønderjylland. Blot 50 år tidligere var Sønderjylland en del af Danmark, men i 1914 hørte Sønderjylland til Tyskland. Mange dansksindede følte derfor, de skulle i krig i den "forkerte uniform". 30.000 sønderjyder deltog i krigen. 6.000 kom aldrig hjem igen.

1. Verdenskrig

1. Verdenskrig startede i 1914, men er blevet den glemte krig i Danmark, fordi vi ikke deltog. Men krigen har stor historisk betydning for det Europa, vi kender i dag.

Kun få sønderjyder flygtede fra den tyske krigstjeneste. Det skete først fra 1915, da krigens gru og langvarighed var gået op for de fleste. I alt flygtede 2.500 sønderjyder.

Danmark var neutral under 1. Verdenskrig, og derfor var kun enkelte danskere med i krigen. De var oftest i allieret tjeneste, fordi de var emigreret til Canada eller USA og havde meldt sig til krigstjeneste på de allieredes side.

# data[].attributes.attachment_link.description
Sådan lød budskabet på mobiliseringsordren, som blev hængt op alle vegne i Sønderjylland. Blot 50 år tidligere var Sønderjylland en del af Danmark, men i 1914 hørte Sønderjylland til Tyskland. Mange dansksindede følte derfor, de skulle i krig i den "forkerte uniform". 30.000 sønderjyder deltog i krigen. 6.000 kom aldrig hjem igen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I Belgien kan man i dag besøge rester af skyttegrave fra 1. Verdenskrig. Her kan man levende forestille sig, hvor rædselsfuldt livet for soldaterne må have været i de mudrede og fugtdrivende løbegange. Men der mangler noget. Stanken af død.

Overlevende fra 1. Verdenskrig beskriver den kvalmende stank fra læssevis af døde kroppe som det værste ved skyttegraven. Rotter på størrelse med katte levede af de mange lig, og de spiste også soldaternes mad. Rotterne var omvandrende bakteriebomber, og de dårlige hygiejniske forhold gjorde soldaterne dødssyge.

1. Verdenskrig

1. Verdenskrig startede i 1914, men er blevet den glemte krig i Danmark, fordi vi ikke deltog. Men krigen har stor historisk betydning for det Europa, vi kender i dag.

''Skyttegravsfeber'' var ligeså dødelig som fjendens kugler. Sygdommen slog selv de stærkeste, unge mænd ihjel. Soldaterne var også plaget af lus, der kløede og kradsede under uniformen. Lusene blev kæmpe store og skulle kogevaskes for at forsvinde fra soldaternes uniformer.

# data[].attributes.attachment_link.description
I Belgien kan man i dag besøge rester af skyttegrave fra 1. Verdenskrig. Her kan man levende forestille sig, hvor rædselsfuldt livet for soldaterne må have været i de mudrede og fugtdrivende løbegange. Men der mangler noget. Stanken af død. Overlevende fra 1.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
14. maj 2010opdateret 31. jan 2011Mere end 30 dage gammel

# data[].attributes.attachment_link.description
Pistolen pegede direkte mod Østrig-Ungarns tronfølger, Franz Ferdinand. Kuglen borede sig ind i hans baghoved, og blodet sivede langsomt ud af hans mund. Den 28. juni 1914 blev Franz Ferdinands sidste dag. Det blev samtidig den sidste dag for den “gamle verden”.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Under Anden Verdenskrig valgte den danske regering at føre en samarbejdspolitik for at undgå nazificering, siger historikere

"Samarbejdspolitikken var et moralsk svigt", udtalte statminister Anders Fogh Rasmussens (V) i går i en tale på Søværnets Officerskole i forbindelse med 60-året for opgivelsen af samarbejdspolitikken den 29. august 1943. Dette har fået histori-kere til at reagere og anklage statsministeren for manglende historisk viden.

- Det er fejlplaceret at tale om et moralsk svigt. Sådan så det måske ud fra modstandsbevægelsens synspunkt. Men for regeringen var det et forsøg på at undgå, at landet blev smadret og led store tab, som man for eksempel gjorde i Polen, siger Hans Kirchhoff, lektor i historie ved Københavns Universitet.

Statsministeren udtalte blandt andet, at besættelsesregeringen ikke kun førte en aktiv tilpasningspolitik, man begyndte også at forberede Danmarks plads i det ny, nazistisk-dominerende Europa. Dette stiller historikerne sig uforstående overfor.

- Man skal holde en strikt kronologi, når man taler om Anden Verdenskrig. Anders Fogh har åbenbart ikke læst godt nok på lektien. Der er stor forskel på årene 1941 og 1943. I begyndelsen af krigen var Tyskland stadig en supermagt, og derfor måtte regeringen indstille sig på, at Tyskland kunne vinde. Regeringen rettede sig ind i håb om at beholde sin politiske selvstændighed, forklarer Hans Kirchhoff.

Problematiske eksempler

Et andet konkret punkt i talen er, at Fogh fremhæver den danske gesandt i Washington, Henrik Kaufmann, og legationsråd Vincens Steensen-Leth fra gesandtskabet i Berlin som mænd, der "fra starten anså samarbejdspolitikken for at være naiv og fejlagtig". Ifølge historikeren Steen Andersen fra Handelshøjskolen i København er dette direkte forkert.

- Steensen-Leth var 100 procent loyal over for den danske samarbejdspolitik indtil et bestemt tidspunkt, hvor han gav udtryk for, at Danmark intet ville opnå ved at tilslutte sig en mønt- og toldunion med Tyskland. Og det er også problematisk at bruge Kaufmann som eksempel, eftersom han Washington naturligvis havde en ganske anden position end de embedsfolk i København, der var nødt til at forhandle med den tyske besættelsesmagt, siger Steen Andersen, som samtidig afviser, at samarbejdet alene skulle være elitens projekt.

- Jeg tror, størstedelen af befolkningen både dengang og nu har haft forståelse for, at man ikke kan gøre modstand for enhver pris, siger han.

Anders Fogh Rasmussen prøvede i sin tale at hæve besættelsestiden op på et principielt plan: "Man må tage stilling for demokratiet og mod diktaturet. Det er på dette punkt, at den aktive tilpasningspolitik udgjorde et politisk og moralsk svigt". Hertil siger historiker Aage Trommer, tidligere lektor ved Syddansk Universitet, at også samarbejdspolitikken var rettet imod diktaturet.

- Den danske regering førte en samarbejdspolitik for at undgå, at styret blev nazificeret, som det gjorde i Norge, forklarer Aage Trommer.

Et andet citat fra talen lød: "Hvis alle havde tænkt som de danske samarbejdspolitikere, ville Hitler med stor sandsynlighed have vundet krigen, og Europa blevet nazistisk. Men briterne og senere amerikanerne og russerne tænkte heldigvis ikke som den danske elite". Dette betegnes af Hans Kirchhoff som "Helt ude af proportioner":

- Man kan ikke sammenligne stormagter med en småstat som Danmark. Den danske regering arbejdede på at redde folkekulturen og demokratiet uden at få alt for mange skrammer, siger han.
bisgaard@kristeligt-dagblad.dk mikkelsen@kristeligt-dagblad.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
Under Anden Verdenskrig valgte den danske regering at føre en samarbejdspolitik for at undgå nazificering, siger historikere "Samarbejdspolitikken var et moralsk svigt", udtalte statminister Anders Fogh Rasmussens (V) i går i en tale på Søværnets Officerskole i forbindelse med 60-året for opgivelsen af samarbejdspolitikken den 29. august 1943.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kildeintroduktion:

Statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) holdt i forbindelse med fejringen af 60-året for ophøret af samarbejdspolitikken (29. august 1943) en tale på Søværnets Officersskole den 29. august 2003. Talen vakte stor opmærksomhed, idet han kritiserede samarbejdspolitikken under besættelsen. I talen beskyldte han bl.a. de danske politikere for at svigte moralsk, og han brugte dette argument til at forsvare Danmarks deltagelse i Irak-krigen, der var indledt 20. marts 2003.

Mine damer og herrer,

Den 29. august 1943 er en dato, vi bør huske - og være stolte af. Den dag blev Danmarks ære reddet. Den danske regering stoppede langt om længe samarbejdet med den tyske besættelsesmagt og gik af. Efter godt tre års samarbejde med tyskerne blev der endelig rene linier. Det var heller ikke en dag for tidligt.

Datoen den 29. august 1943 er også en stolt mærkedag i Søværnets historie. Den dag angreb tyske enheder alle danske militære installationer.

Kl. 04.00 om morgenen ankom de tyske enheder her til Holmen. De danske søofficerer vidste, at der var risiko for at tyskerne ville forsøge at tage kontrollen med flåden. De havde forinden besluttet, at de i så fald skulle søge neutralt svensk territorium eller, hvis dette var umuligt, sænke skibene, så de ikke faldt i tyske hænder. Det lykkedes at få sænket langt hovedparten af den danske flåde, og nogle af de enheder, der befandt sig til søs, nåede til Sverige.

Begivenhederne i Danmark blev bemærket hos de allierede. Der er ingen tvivl om, at sænkningen af flåden bidrog til at forbedre Danmarks omdømme hos dem.

Det var ikke regeringens, Folketingets og det etablerede Danmarks fortjeneste, at samarbejdet med tyskerne ophørte. Tværtimod havde det officielle Danmark fra starten af Danmarks besættelse den 9. april 1940 lydigt rettet sig efter tyskerne, samarbejdet på alle niveauer, og opfordret befolkningen til at gøre det samme.

Ved sin tiltrædelse som udenrigsminister i 1940 erklærede Erik Scavenius at "de store tyske sejre" havde "slået verden med forbavselse og beundring". Han fandt, at Danmark nu skulle finde sin plads i et nødvendigt og gensidigt aktivt samarbejde med tyskerne.

Ikke nok med at Danmarks politiske ledelse besluttede at følge en passiv tilpasningspolitik i forhold til tyskerne. Den daværende regering valgte bevidst og åbenlyst en aktiv politik overfor besættelsesmagten i det håb, at noget af suveræniteten ville blive respekteret.

Ny historisk forskning afslører, at der tilmed var tale om en meget aktiv tilpasningspolitik. Mange var overbevist om tysk sejr. Både politikere, embedsmænd og organisationer begyndte at forberede Danmarks plads i det ny, nazistisk-dominerede Europa. Centralt placerede embedsmænd syslede med planer om at omdanne dansk økonomi efter nazistisk planøkonomisk mønster.

Hovedargumentet for samarbejdspolitikken var, at al dansk modstand mod den tyske overmagt var nytteløs. Ved at samarbejde med besættelsesmagten blev Danmark og den danske befolkning skånet for de fleste af krigens rædsler. Og det lykkedes. Danskerne slap for de værste ødelæggelser. Landbrug og industri tjente på krigen. Så ud fra et sådant gustent overlæg vil nogle måske kalde samarbejdspolitikken nødvendig, klog og hensigtsmæssig.

Men det er en meget farlig tankegang. Hvis alle havde tænkt som de danske samarbejdspolitikere, ville Hitler med stor sandsynlighed have vundet krigen, og Europa var blevet nazistisk. Men briterne og senere amerikanerne og russerne tænkte heldigvis ikke som den danske elite. De kæmpede en kamp på liv og død mod nazisterne og sikrede derved vor frihed.

I sidste ende var det befolkningens voksende utilfredshed med samarbejdspolitikken og modige modstandsfolks indsats, som tvang regeringen til at opgive samarbejdet med tyskerne. Det skal vi være glade for og stolte af. Vi skylder en stor tak til de modstandsfolk, som gennem sabotage mod tyskerne og samarbejde med de allierede trodsede samarbejdspolitikerne og sikrede i sidste ende Danmark en plads på den rigtige side i kampen mod nazisterne.

Nu skal man naturligvis være forsigtig med at fælde domme over fortiden på nutidens præmisser. I dag ved vi, at nazisterne tabte krigen efter at USA og Sovjetunionen blev inddraget i 1941 - og derfor fremstår den aktive danske tilpasningspolitik som fejlagtig og forkastelig. Hvis den var blevet fortsat til krigens ende, ville Danmark have fremstået som tysk lydstat og partner. I historiens lys ville det have været en katastrofe.

Men tog det sig anderledes ud ved krigens start? Hvis nu tyskerne havde sejret, ville Danmark så ikke have profiteret af at tilpasse sig den tyske dominans i tide?

Sådan tænkte mange. Det forekommer dog naivt at tro, at Hitler ville have taget særlige hensyn til Danmark i tilfælde af en tysk sejr. Der var da også højt placerede embedsmænd, som allerede fra krigens start tog afstand fra disse naive forestillinger.

Danmarks uafhængige gesandt i Washington, Henrik Kaufmann, og legationsråd Vincens Steensen-Leth ved det danske gesandtskab i Berlin anså fra starten tilpasningspolitikken for at være naiv og fejlagtig. De advarede om, at Danmark aldrig ville få indrømmelser af nazisterne, hverken på det ene eller andet punkt, fordi det var selve den demokratiske retsstat, nazisterne ville til livs.
Nazisterne accepterede kun én form for system - det nationalsocialistiske. Der var ikke plads til særbehandling i hvad Hitler kaldte "småstatsskramlet".

Selv bedømt på datidens præmisser forekommer den danske politik naiv, og det er stærkt forkasteligt, at den politiske elite i Danmark i den grad førte ikke blot neutralitets- men aktiv tilpasningspolitik.

I kampen mellem demokrati og diktatur kan man ikke stå neutralt. Man må tage stilling for demokratiet og mod diktaturet. Det er på dette punkt, at den aktive tilpasningspolitik udgjorde et politisk og moralsk svigt.

Alt for ofte i historiens løb har vi danskere blot sejlet under bekvemmelighedsflag og ladet andre slås for vor frihed og fred.

Læresætningen fra 29. august 1943 er, at hvis man mener noget alvorligt med vore værdier, med frihed, demokrati og menneskerettigheder, så må vi også selv yde et aktivt bidrag til at forsvare dem. Også imod svære odds. Selv når der skal træffes upopulære og farlige beslutninger.

Lad os ære vore landsmænds indsats i modstandsbevægelsen og forsvaret for frihed og demokrati.

Tak.

Anders Fogh Rasmussen. Fra European Commission
- Audiovisual Service.

# data[].attributes.attachment_link.title
Anders Fogh Rasmussen (V) om samarbejdspolitikken 29. august 2003

# data[].attributes.attachment_link.description
Kildeintroduktion: Statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) holdt i forbindelse med fejringen af 60-året for ophøret af samarbejdspolitikken (29. august 1943) en tale på Søværnets Officersskole den 29. august 2003. Talen vakte stor opmærksomhed, idet han kritiserede samarbejdspolitikken under besættelsen. I talen beskyldte han bl.a.

# data[].attributes.body
Film om modstandskampen

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.title
Med ret til at dræbe | Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.description
Dokumentarfilm om de 400 likvideringer, som modstandsbevægelsen foretog i Danmark under besættelsen. En række af de folk, der deltog i...

# data[].attributes.body
Samling af illegale blade

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.title
Med ret til at dræbe | Filmcentralen / streaming af danske kortfilm og dokumentarfilm

# data[].attributes.attachment_link.description
Dokumentarfilm om de 400 likvideringer, som modstandsbevægelsen foretog i Danmark under besættelsen. En række af de folk, der deltog i...

# data[].attributes.body
Film om udenrigsministeren undr Cubakrisen

# data[].attributes.attachment_link.title
Kim Larsen og Bellami - Jutlandia (Official Audio)

# data[].attributes.attachment_link.description
Hør Kim Larsen og Bellami med "Jutlandia". Fra albummet "Forklædt som voksen (remastered). Følg Kim Larsen & Kjukken på facebook: http://www.facebook.com/KimLarsenOfficiel www.kimlarsen.dk (c) 1986, 2011 Medley Records a Warner Music Group Company

# data[].attributes.attachment_link.description
Her finder du nyheder fra DR og alle vores TV og Radio kanaler live og on demand - når du har lyst.

# data[].attributes.body
Folder om følgerne af atomkrig

# data[].attributes.attachment_link.description
I Danmark udsendte modstandsgrupper fra 1941 til befrielsen op imod 25 millioner illegale blade til danskerne. De undergravede censuren. Samtidig var undergrundsbladene kampskrifter, der skulle påvirke befolkningens holdninger og få danskerne til at sympatisere med modstandskampen og afvise nazismen og samarbejdspolitikken med Tyskland.