# data[].attributes.body
I 1931 stormede Japanerne frem imod hovedstaden Beijing.

Jiang havde omringet kommunisternes baseområder i Sydkina, og der var ingen tvivl om at Befrielsens hær ikke kunne modstå angreb, på længere sigt. Derfor besluttede man at flytte hæren fra Sydkina til Nordkina. Denne flytning af hæren blev senere kaldt “Den Lange March.”

Det var i virkeligheden bare en troppetilbagetrækning. Hæren vandrede fra 1934 - 1936. Rejsen var 12.000 km. og kun mellem 10-20% nåede til enden. Under denne march blev Mao leder af Kinas Kommunistiske Parti.

# data[].attributes.body
Folkerepublikken Kina på Den himmelske fredsplads i Beijing. Genopbygningen kunne herefter starte.

Borgerkrigens afslutning betød for stormagterne at Sovjetunionen havde fået en ideologisk samarbejdspartner og USA havde mistet sin indflydelse i Asien.

# data[].attributes.body
Goumindang-hæren klarede sig bedst i den afsluttende fase i de første måneder af borgerkrigen. Kommunisterne var i gang med at rekonstruere deres troppe så de var klar til at starte et angreb mod Guomindang. USA hjalp kun Guomindang i borgerkrigen.

Efter kommunisterne havde startet et angreb mod Guomindang-hæren, lykkedes det hurtigt for kommunisterne at få Guomindang-hæren til at trænge sig tilbage. I efteråret 1948 besejrede Mao’s tropper Guomindang-hæren i et stort slag i Nordkina. Guomindang-hæren mistede ved det ene slag 600.000 mand og 327.000 mand blev enten fanget eller lod sig selv blive fanget. Dette resulterede i at Guomindang-hæren hurtigt faldt fra hinanden og resterne af hæren blev trængt længere og længere mod syd. Den endelige afslutning på borgerkrigen var i 1949, hvor Jiang Jieshi flygtede til Taiwan med de sidste af sin hær.

Mao Zedong udråbte d. 1. oktober 1949

# data[].attributes.body
Den japanske hær fik via sit angreb på Pearl Harbour i december 1941, USA med ind i 2. verdenskrig og derefter blev den sovjetiske hjælp erstattet af de amerikanske.

Indtil 1945 var der kun få tilfælde af kamp mellem Folketsbevægelse og Guomindang-hæren. Efter japanernes kapitulation kom de to hær i åben kamp med hinanden som udviklede sig til en genoptagelse af borgerkrigen.

# data[].attributes.body
Da japanerne rykkede sig længere frem i Kina, indså Guomindang og Kinas kommunistiske parti at det var en nødvendighed “at rykke sammen for at modstå japanerne og redde Kina.” I 1937 blev de to parter enige om at lave en samarbejdsaftale der stoppede borgerkrigen med det samme. Dette medførete at begge parter kunne koncentrere sig om at kæmpe mod japanerne. De to parter lavede ikke en stor hær, men havde hver deres og de to, havde lovet hinanden at samarbejde. Sovjetunionen forsynede dem også med våben, indtil 1941 hvor Tyskland angreb Sovjetunionene.

# data[].attributes.body
Fra 1927 - 37, blev de tidligere ideer om et fællesmål glemt, og alle oppositionsgrupper var i fare. Også de tidligere ideer om at tage sig af de svage i samfundet blev glemt, og det blev værst for bønderne.

Da bønderne blev behandlet så dårlig vendte de sig til kommunisterne og på den måde skubbede Jiang dem over til fjenden. Kommunisterne skabte baseområder som var bygget på et lighedsprincip, så bønderne for første gang i lang tid også følte at de havde noget at leve for igen. Denne strategi blev udtænkt af Mao Zedong, som også spiller en stor rolle i Kinas historie.

# data[].attributes.body
I denne periode arbejdede de to partier sammen om at bekæmpe Krigsherrende og de imperalistiske magter.

De samlede en hær, der blev udstyret med russiske våben og dele af hæren modtog militær træning i Sovjet Unionen.

Planen var at hæren skulle rykke fra sin base, i Sydkina, nord på og befri hele Kina.

Under hærens opbygning døde Sun Yat-sen i 1925, og den nye leder af bevægelsen blev derefter Jiang Jieshi og han var indstillet på at fortsætte samarbejdet med kommunisterne, på trods af sine antikommunistiske holdninger. Der gik dog ikke længe før fristelsen blev for stor for Jiang, og i 1927 slog han til imod dem. Det skete i Shanghai, hvor hans tropper gennemførte en massakre, og på grundlag af dette lagde Jiang op til starten på en borgerkrig.

# data[].attributes.body
Under det politiske kaos, dukker to nye partier op.
Det var GMD, som blev grundlagt i 1912, der var en fortsættelse af Alliancen. Partiet blev dog opløst kort efter af den daværende kejser og KKP.

# data[].attributes.body
Efter at Sun Yat-sen havde sat på magten, abdicerede han på betingelser af, at hærføreren, Yuan Shikai, gennemførte en demokratisering af Kina, for at bevare det.
Dog udnyttede den nye kejser denne mulighed, til at indfører et personligt diktatur.
Efter Yuan var blevet kronet til kejser, skabte det store protester over hele landet, og som en løsning, blev kejserstyret igen afskaffet men det var forsent. I 1915 døde Yuan, og Kina stod igen tilbage med en svag præsident.

# data[].attributes.body
I 1911, sprang en bombe i Den revolutionære Alliances's hovedkvarter (Goumindang), og dette startede oprøret mod Qing-dynastiet. I månederne efter, udråbte provins efter provins sig som selvstændig.
D. 1 januar 1912 blev Kina udråbt som republik, med Sun Yat-sen som kejser.