# data[].attributes.body
Slava Raškaj

# data[].attributes.body
http://hrvatskamitologija.freesite.host/hrvatski-mitovi-i-legende

# data[].attributes.body
Vjetrovi

Vjetrova je raznih,,

raznih ko' i ljudi.

Neki od njih dobre su,

neki loše ćudi.

Jugo kada puše,

on donosi vlažan zrak.

Nekada je dobre volje,

a olujni loš je znak.

Sjeverni je vjetar hladan,

a zove se  bura.

Naravi je jako loše,

po ulici svašta gura.

Zapadni je vjetar tiši,

on po moru igra bal.

Naravi je vrlo dobre,

ime mu je  maestral.

Još vjetrova mnogo ima,

ne znam im ni ime.

Ćudi su im različite,

zavisi od klime.

# data[].attributes.body
http://webograd.tportal.hr/vukovarski-som/hrvatske-zmajske-price/medjimurski-zmajevi-opcenito

# data[].attributes.body
KIŠICA NA ZEMLJU PADA

VERA GERČIK
Kišica na zemlju pada,
kapi lovit' ja bih rada,
al' mi bježe na sve strane,
već su noge zaprljane.

Kiša lijeva, sve je mokro,
kišo, nemoj tako oštro,
mokri smo već skroz na skroz,
mokro lice, mokar nos.

Tuča padat' počinje,
tko je vani, skriva se,
mišo trči skok na skok,
pljus, u lokvi mu je nos.

Sad oluja nama prijeti,
strijela nebom svijetli, leti,
kiša lije, kiša curi,
brzo kući svatko žuri.

Read more: http://www.pjesmicezadjecu.com/svakodnevne-pjesmice/kisica-na-zemlju-pada.html#ixzz4gWGdoh4e

# data[].attributes.body
U obilnim mlazovima
iz teških oblaka
liva se gusta kiša.

Toči kao iz kabla
na livade,
na voćnjake,
na pašnjake;
ali, nadasve,
lupa na naša stakla,
kuca na naša vrata,
bije nam o krovove.
I zvuči,
i svira,
u svima jezicima,
u čudnim narječjima,
nasilna,
sveplodna kiša.

A njen je zvuk
sladak sluhu
kao čehulja grožđa
usnicama.

Jutros je varoš bila
čista ko svečana slika,
u smeđem, osvjetljenju
što padaše s neba
na ulice i trgove,
te smo šećući posred kestenova
tugovali,
žalovali,
blago,
bez žalosti,
bez tuge:
dolazi,
dolazi ona divna zagrebačka jesen.

I mučilo nas
što naši mrtvi nisu s nama
da vide novi Zagreb,
ljupku Hrvatsku.

A sada kiša
teče i zvuči;
kuca o naše prozore
kao jato golih tića
što cvrkuću,
što izdišu.
Kiša je isprala sve grane
na stablima
i sad je lišće svježe zeleno,
a kuće opet čiste i crvene.
Slatko je pisati uz romon dažda.

Kiša rominja,
glogolji,
žamori;
kiša jadikuje;
mijenja pravac,
vraća se,
bugari,
i opet sipi i sipi
na dvorišta gdje stvara mlake,
na krovove gdje teče u žlijeb;
kiša jednolično svira
kao lučac o zvonku staklu
po stablima,
po brezima,
po živcima,
po srcima.
Kiša kiši
i kiši
i prestaje da kiši;
a onda otiče cestom.

A onda kao miris dunja
kroz vidik rosnih bregova
hrvatske domovine
javlja se čežnja
za plavim morima,
za novim nebištima,
za širim obzorjima.
Budi
kiša sve što u nama drijema;
draga
kiša sve što u nama plače;
tješi
kiša sve što u nama cvili.

Ovako je mi nekada, pjani, slušasmo,
kroz lahore borika na brijegu Marjanu
gdje sprema svoje harfe i svoje svirale,
za naše duše dirke;
za svoje strašne svirke,
leleke,
i duduke:
o mi smo slušali kišu
po danu i po noći
gdje rida sladostrasno,
gdje kida u nama
kao rđavu strunu
sve što trebaše da pukne.

Ali draža no ona kiša u noći
čuta iz topla kreveta za bura
teče na njivu duše ova topla kaplja
Milosti,
Dobrote,
Oproštenja;
plače nas,
draga nas,
curi na nos,
milosna,
dobrosna,
svjetlonosna,
zagrebačka kiša.

Mi znamo da kroz to vrijeme
gore na Cmroku i Tuškancu
plave i crne djevojke
dišu na potna stakla
kuda naslanjaju čelo
i motre na kišu i oblake
i cvijeće u dvorištu.
Sanjare dakle djevojke,
a mi kroz to vrijeme
pjevamo kišu i cvijeće
i momke i djevojke.

A kada prestaje kiša,
mi kroz otvoren prozor
dišemo čisti uzduh:
- takva skuta plaveti
nema ni u kom Gradu
po spasonosnoj kiši. -

A onda Sunce
tjera oblake,
obasjava brežuljke
i suši po Gradu mlake
od skore kiše.

# data[].attributes.body
znanje

# data[].attributes.body
Aljoša Vuković

# data[].attributes.body
Slap
Teče i teče, teče jedan slap;
Što u njem znači moja mala kap?

Gle, jedna duga u vodi se stvara,
I sja i dršće u hiljadu šara.

Taj san u slapu da bi mogo sjati,
I moja kaplja pomaže ga tkati.

# data[].attributes.body
Šuma Striborova
Domaći