# data[].attributes.location_name
Russia, Московская область, Россия

# data[].attributes.body
Mitologia slavă reprezintă ansamblul credințelor, miturilor și practicilor culturale ale slavilor din perioada pre-creștină a acestora. Acest ansamblu se caracterizează printr-un sistem religios politeist cu anumite nuanțe panteiste. Nu prea s-au conservat izvoare istorice referitoare la religia slavilor din perioada pre-creștină a acestora. Prin urmare, sursele care furnizează informații despre acest subiect vin de la cronicarii și autorii creștini care au trăit în epoca ce a urmat după creștinarea slavilor. Astfel, în aceste condiții, reconstituirea panteonului slav pre-creștin este greu de realizat. Cel mai adesea, demersurile făcute în direcția cercetării acestui domeniu eșuează din cauza faptului că metodele folosite sunt puse la îndoială. În această situație, rămâne valabilă cercetarea tradițiilor vechi păstrate în folclor și a obiceiurilor populare, dar și analiza atentă a teoriei religiei.

# data[].attributes.body
Civilizația aztecă a recunoscut o mitologie politeistă, care cuprindea în convingerile lor religioase mai multe zeități și zei (peste 100) precum și creaturi supranaturale

# data[].attributes.body
Hinduismul este reprezentat de credința în Brahman, ființă absolută, impersonală, creatoare a Universului. Brahmanul este Sinele suprem. Brahman este mai bine descris ca realitate infinită, omniprezentă, omnipotentă, incorporală, transcedentă, conștiință infinită și fericire infinită. Conform Veda, Brahman există dintotdeauna și va exista în veci. El este în toate lucrurile dar transcende toate lucrurile, el este sursa divină a întregii Vieți. Este absolutul divin: toți zeii religiei hinduse nu sunt decât fațete și încarnări ale lui Brahman. Răspândit astăzi în India, Pakistan, Bangladesh, Sri Lanka, Nepal.

Acest univers este în întregime penetrat de Mine, în forma Mea nemanifestată. Toate existențele sunt în Mine, dar eu nu sunt în ele. În același timp, nimic din ceea ce este creat nu este în Mine. Iată puterea mea supranaturală! Eu susțin toate existențele, Eu sunt prezent peste tot, întrucât sunt chiar sursa întregii creații. Așa cum în spațiul eterat se ține vântul puternic, suflând peste tot, astfel să știți că în mine se țin toate existențele

# data[].attributes.body
Sumerienii erau adepții unei religii politeiste caracterizată de zei și zeițe antropomorfe reprezentând forțe sau prezențe din lumea materială, un concept foarte mult utilizat în mitologia greacă de mai târziu. Zeii au creat inițial oamenii ca servitori pentru ei înșiși, dar i-au eliberat atunci când a devenit prea greu să-i mai controleze.
Multe povestiri din religia sumeriană seamănă izbitor cu povestirile altor religii/mitologii din Orientul Mijlociu. De exemplu, ideea biblică a creației omului și potopul lui Noe sunt strâns legate cu povestirile sumeriene. Zeii și zeițele din Sumer sunt reprezentați similar în religiile Akkadiene, Canaanite și altele. De asemenea, o serie de povestiri sunt asemănătoare cu cele din mitologia greacă, de exemplu, coborârea lui Inanna în lumea de dincolo este foarte asemănătoare cu mitul Persefonei.

# data[].attributes.body
Românii au avut din toate timpurile o multitudine de obiceiuri, basme și poeme referitoare la dragoste, credință, regi, prințese și vrăjitoare. Etnologii, poeții, scriitorii și istoricii au încercat de secole să colecționeze și să păstreze basmele, poemele, baladele, dar și să descrie cât mai bine posibil obiceiurile și tradițiile legate de diferite evenimente din an. Tradițiile legate de perioade fixe din an sunt colindele - de Crăciun, sorcova - de Anul Nou sau mărțișorul, obicei legat de venirea primăverii sărbătorită pe 1 martie. Alte obiceiuri presupuse a avea origini pre-creștine, ca Paparuda, ritualul de evocare a ploii vara, sau teatrul folcloric cu măști sau Ursul și Capra din iarnă.

# data[].attributes.location_name
Roma, Рим, Италия

# data[].attributes.body
La început romanii și-au imaginat zeii ca puteri și mai apoi ca persoane, astfel explicându-se faptul că puțin din mitologia romană este autentică. După învățatul roman Marcus Terentius Varro, numai după ce romanii au avut contact cu civilizația Greciei antice în sec VI î.Hr. ei au început să-și reprezinte zeii sub formă umană. În ultimele trei secole înaintea lui Hristos scriitori ca Virgil și Ovidiu au gravat numele și funcțiile zeilor romani în librăriile grecești și în tradiția artistică creând o mitologie hibridă, greco-romană care a inspirat poeții și pictorii din antichitate și până azi. Majoritatea faptelor cunoscute despre vechea mitologie romană provin din scrierile scriitorilor antici, din operele de artă care au supraviețuit până azi și din descoperirile arheologice. Romanii credeau că practicile lor religioase mențineau așa zisa „pax deorum” sau pacea zeilor - care asigura prosperitatea continuă a comunității. Fiecare loc, împrejurare sau obiect avea propriul zeu ocrotitor și existau foarte multi zei cu atribuții mărunte, dar importante pentru romani. Astfel, zeii protejau fiecare act al vieții, de la naștere până la moarte.Zeii romani jucau rolul unor oameni cu superputeri, așa că, în timp a devenit normal ca puternicii conducători ai Romei să fie tratați ca niște zei. Cezar a fost primul zeificat și tratat ca zeu după moartea sa. Mai târziu, unii dintre cei mai buni împărați au fost declarați zei de către Senat, dar numai după moartea lor. În timpul vieții ei erau simplii muritori. Toți romanii trebuiau să venereze împărații divini.

# data[].attributes.body
Persia este numele grecesc pentru Iran, nume prin care această țară a fost cunoscută până în 1935. Bazată pe o luptă permanentă între bine și rău, între Ahura Mazda și Angra Maynu, mitologia persană este una plină de mister și de taine. Panteonul persan este foarte bogat, iar zeii sunt împărțiți în două grupe antitetice: zei buni și zei răi.
Mitologia persană este ansamblul de credințe și practici al grupului etno-lingvistic și cultural de oameni care locuiau în Antichitate în teritoriul de astăzi al Iranului. Mitologia persană s-a răspândit și în afara acestei țări până în Asia Centrală și până la Marea Neagră.

# data[].attributes.body
Mitologia nordică sau mitologia scandinavică cuprinde religia, miturile și legendele populației pre-creștine scandinavice și islandeze. Mitologia nordică este ramura mitologiei germanice care s-a conservat cel mai bine și se înrudește foarte mult cu mitologia anglo-saxonă.

Mitologia nordică mai poate fi definită ca o colecție de crendințe și mituri ale triburilor germanice de nord. Religia scandinavicilor nu era una revelatorie, pentru că nu a fost instituită de un muritor căruia zeii îi încredințaseră adevărul (deși muritorii intră deseori în contact cu zeii și învață poveștile acestora). De asemenea, religia nordicilor nu cuprinde un text sacru sau o carte sfântă. Miturile nordice erau transmise oral sub forma unor poeme. Transmiterea orală a continuat și în era vikingilor, cunoștințele noastre despre mitologia nordică bazându-se cel mai mult pe Edde și pe alte texte medievale scrise abia după creștinarea populației scandinavice.

În folclorul scandinavic, vechile credințe păgâne au rezistat, iar unele s-au păstrat până astăzi în zonele rurale. Altele au fost readuse la viață sau inventate de neopăgânismul germanic. Mitologia nordică rămâne, de asemenea, o sursă de inspirație în literatură, în producțiile scenice și în filme.

# data[].attributes.body
Lusitania este o fostă provincie romană incluzând teritoriile actualului stat Portugalia și vestul Spaniei (provincia Estramanduras). Lusitanii erau un popor de războinici viteji, ale căror origini nu ne sunt cunoscute. Numele "Lusitania" provine din fuziunea cuvintelor "Lus" și "Tanus" de origine celtică, însemnând, după unii istorici "tribul lui Lusus", iar după alții "orașul luminii". Mitologia lusitană a fost influențată deseori de mitologia celtică și mitologia romană, exercitându-și la rândul ei influențele asupra acestor mitologii.

# data[].attributes.body
Mitologia greacă este plină de istorisiri fascinante și se referă la credințele popoarelor antice despre zei, eroi și personaje legendare, fenomenele naturii sau originea universului. Din mitologia greacă sunt cunoscute o mulțime de personaje, dar și legende deja celebre, precum Calul Troian sau Perseu.
Lumea Greciei antice era plină de personaje cu puteri supranaturale, zei atotputernici și atmosferă învăluită în mister. Cei doisprezece zei din Olimp Ares – zeul războiului în mitologia greacă. A fost asociat cu Tracia, iar orașul Aeripolis din sudul Greciei este închinat lui. Afrodita – zeița frumuseții și iubirii în mitologia greacă. Numele roman al zeiței este Venus. Artemis – zeița vânătorii. Apollo – zeul zilei, al luminii, artelor, protector al poeziei și muzicii, în mitologia greacă sau romană. A fost conducătorul corului muzelor și era numit și Phoebus-Apollo. Atena – zeița înțelepciunii, una dintre cele mai mari divinități din mitologia greacă. Era numită și Pallas Athena sau Pallas. A fost zeița tutelară a cetății Atena. Demetra – zeița agriculturii în mitologia greacă, reprezentată cu grâne sau o torță, printre altele. Dionysos – zeul vegetației în mitologia greacă, al pomiculturii, vinului, extazului și fertilității. Era numit și Bacchus sau Liber. Hera – zeița protectoare a căsniciei, a căminului, dar și a femeilor măritate. De asemenea, Hera era și regina zeilor și a oamenilor. Era fiica lui Cronos, al Rheei, sora lui Zeus, Poseidon și Hades. Hefaisots – zeul focului, al metalelor, metalurgiei, fierarilor, sculptorilor și artizanilor. Era cunoscut de romani și cu numele de Vulcan, iar creațiile sale i-au uimit chiar și pe zei. Hermes – zeul comerțului, zborului și hoților în mitologia greacă. Hermes era și călăuza umbrelor celor morți către lumea subpământeană. Poseidon – zeul mării, fiul lui Cronos și al Rheei. La fel ca și ceilalți frați ai său, atunci când s-a născut, Poseidon a fost înghițit de tatăl său și apoi dat afară. Zeus – “Tatăl zeilor și oamenilor”. Conducătorul zeilor de pe muntele Olimp, Zeus este zeul cerului și fulgerelor în mitologia greacă.

# data[].attributes.body
Mitologia etruscă nu este încă prea bine cunoscută. Pentru că alfabetul etrusc nu este complet descifrat, în primul rând datorită lipsei artefactelor și a izvoarelor scrise, mitologia etruscă este învăluită în mister. Majoritatea datelor cu privire la zeitățile etrusce provin de la autori latini.
Principalele figuri ale mitologiei etrusce sunt: Tinia, Uni și Menrva, formând o trinitate.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия

# data[].attributes.body
Mitologia egipteană este un ansamblu de credințe și mituri religioase care s-au răspândit pe teritoriul Egiptului Antic până la apariția creștinismului și a islamului. Răspândiți de-a lungul Nilului, până la gurile de vărsare ale acestuia în Marea Mediterană, egiptenii antici nu au avut timp de mulți ani o identitate națională, fiecare așezare având proprii zei și propriile practici religioase. Marile orașe Heliopolis, Theba, Memphis și Hermopolis aveau fiecare zeul lor suprem, iar în urma unor victorii militare, ele își impuneau zeii și celorlalte așezări omenești. Cu timpul însă, se uita că unii zei au fost preluați din altă parte.
Egiptenii antici venerau și unele animale (mitologie), cum ar fi păsările (în special ibisul), pisicile, leii, taurii și crocodilii. Aceste animale aveau propriile temple, alături de zeii cerești și ctonici (subpământeni), iar după moarte erau îmbălsămate și mumificate.

# data[].attributes.body
Mitologia celtică reprezintă setul de credințe religioase și de mituri specifice celților antici. Popoarele grupate sub numele de celți sunt originare din regiunile situate în Europa Centrală. Începând cu secolul al VIII-lea î.Hr., ei au început să se deplaseze și să ocupe alte ținuturi. Pe parcursul unor serii de invazii, ce au avut loc între secolele al VIII-lea și al III-lea î.Hr., celții vor ocupa un imens teritoriu ce se întindea din Europa Occidentală până în Balcani. Miturile celților evocă un univers misterios în care se vorbește despre limbajul secret al druizilor, despre luptele dintre animalele mitice sau despre fatalitatea iubirii. Valorile acestui univers sunt dreptatea și curajul, fără a fi uitat, însă, umorul. Dezvoltată în Epoca Fierului, religia celților este o politeistă, la fel ca celelalte religii europene din acea perioadă. Pentru celții aflați în sfera de influență a Romei, cum sunt galii și celtiberii, mitologia celtică nu a supraviețuit Imperiului Roman, apoi răspândirii creștinismului și decăderii limbilor celtice. În mod ironic, ceea ce știm despre credințele celților se datoreză în primul rând surselor romane și creștine. În contrast, celții care și-au păstrat identitatea politică și lingvistică (cei din Insulele Britanice, de exemplu) au transmis cel puțin rămășițe ale mitologiei înainașilor lor din Epoca Fierului, care au fost adesea menționate în scris în timpul Evului Mediu.

# data[].attributes.body
Poporul trac era, după cum spune Herodot, "neamul cel mai numeros după inzi" și ocupa un spațiu vast din centrul și estul continentulului european. Din marea familie a tracilor se evidențiază dacii, numiți, tot de Herodot, "cei mai viteji și mai drepți dintre traci". Mitologia traco-dacă este una matură, bine închegată, cu un panteon restrâns, zeii fiind puțini, dar cu responsabilități bine definite. Dacii venerau un număr de 4-5 zei majori: zeul războiului, asemănător zeului grec Ares și probabil încă un număr restrâns de zei minori. De la apariția profetului Zamolxis în Dacia, religia dacică devine monoteistă, acest profet fiind divinizat după moarte și considerat zeul suprem