# data[].attributes.location_name
פינסק, בלארוס

# data[].attributes.headline
פינסק, בלארוס

# data[].attributes.subject
פינסק, בלארוס

# data[].attributes.body
זה הוא סיפורו של אבינו וסבנו דוד ליברמן, אשר נולד ב24.41938 בעיירה פינסק, אז פולין היום בלארוס. הוא היה בן 3 כשהמלחמה החלה ולכן זיכרונותיו מעטים, אך נרצה להציג בפניכם את סיפור האהבה של הוריו, כמאין צוהר לעולמו שלו, לעולמם של היהודים והקהילה בפינסק אז.

# data[].attributes.attachment_link.title
סיפורו של דוד ליברמן

# data[].attributes.body
בשנת 1942, בעיר ליון, פנה יוסף מילשטיין אל אישה חביבה שהוא חשב ליהודיה והציע לה עזרה בנשיאת מזוודתה. לפני שנפרדו שאלה אותו האישה אם היא יכולה לסייע לו במשהו (כנראה הבינה שהוא זר בעיר). יוסף סיפר לה שהוא מחפש מקום מגורים למשפחתו בת 4 הנפות (אתו וני ילדיו). אישה זו - מארי לואיז קוקה (Marie Louise Coqet) - עשתה הרבה יותר מסיוע במציאת דירה; היא דאגה למשפחה, היא הזהירה מפני סכנות, סייעה להשיג מסמכים מזוייפים ולימדה את יוסף היהודי מנהגים של הנוצרים, כדי שיבלוט פחות בשטח.
בזכות אומץ ליבה של מארי לואיז קוקה, שרדה המשפחה.
יוסף, הוא אביו של נתן - סבא של אלה מירון מכתה ז'.
בשנת 2005 נסגר המעגל כאשר מארי לואיז קוקה הוכרה כחסידת אומות עולם. למגינת הלב, זה קרה לאחר פטירתה.

# data[].attributes.location_name
ויטקובסקי יצחק - זכוכית ומראות, הקישון, תל אביב יפו, ישראל

# data[].attributes.headline
ויטקובסקי יצחק - זכוכית ומראות, הקישון, תל אביב יפו, ישראל

# data[].attributes.subject
ויטקובסקי יצחק - זכוכית ומראות, הקישון, תל אביב יפו, ישראל

# data[].attributes.body
סבתי, שרה שקד ז"ל, נפטרה לפני חמש שנים בת 101. כל חייה הבוגרים, ייסרה את עצמה שחיה כל כך הרבה לעומת כל משפחתה ותמיד הרגישה יתומה. סבתי, עלתה מעיירה קטנה, סטריסונץ' ב1936 בעזרת חתונה פיקטיבית עם דודה שהגיע מישראל, כיוון שלא הצליחה להשיג אישור לעלות לפלסטינה. עוד בפולין הכירה את סבי ויחד הם הקימו את קיבוץ תל יצחק ולימים עברו לרמת גן. כאשר הודיעה למשפחתה שהחליטה לעלות לארץ, אביה ישב עליה שבעה ורק ביקש שתזכור לצום ביום הכיפורים. אחותה הקטנה הניה והוריה פייגה ושמעון זילביגר נספו בשואה. אחותה הגדולה ברחה לרוסיה ולאחר מכן הגיעה לישראל.

# data[].attributes.body
סבא שלי, יוסף דודו שנהב ז"ל, נולד בבודפשט ב 1930. כשהנאצים פלשו לעיר הוא התחבא בכמה מקומות. בשלב מסוים הוא נכנס למשרד הפנים ההונגרי וסיפר שהוא פליט לא יהודי וקיבל תעודה של פליט. התעודה עזרה לו להינצל והוא גם עזר למחתרת היהודית בשליחויות. בסוף המלחמה הוא עלה לארץ ישראל בעליה לא חוקית, נשלח למחנה מעצר בקפריסין ואחר כך שב לארץ ישראל ושירת בפלמ"ח.

# data[].attributes.attachment_link.description
Find local businesses, view maps and get driving directions in Google Maps.

# data[].attributes.body
בבית זה גרה משפחת מילשטיין.
בשנת 1942 נתן מילשטיין היה ילד בן 8. כשהגרמנים התדפקו על דלת הבית, יצאו נתן ואחותו ביחד עם אימם, לחצר האחורית של הבית. הם טיפסו באמצעות סולם על הגדר ועברו אל חצר הבית ברחוב המקביל. כך החל מסע בריחה שלאחריו באה הסתתרות שנמשכה עד סוף המלחמה.  ההסתתרות היתה בדירה בעיר ליון, ועל כך - בסיכה הנעוצה שם.
לימים, כשהגיע לגיל 18, עלה נתן לארץ ובנה פה את משפחתו.
נתן כבר בן 86 והוא סבא של אלה מירון מכתה ז.

# data[].attributes.attachment_link.title
מסלול הבריחה

# data[].attributes.body
טנה נוימן, נולדה בברלין בשנת 1939, במהלך המלחמה היא ואימא הצליחו להסתתר בגרמניה עד סוף המלחמה, שהיסתיימה המלחמה היא אימא וסבתא שלה עלו לארץ והתגוררו במעברת קיריית אונו, היא למדה בארץ בפנימיית הדסים וחזרו בחזרה לברלין בשנת 1954, ושם חייה עד שנפטרה בשנת 2010.

# data[].attributes.attachment_link.title
_תמונה מ-אופק נוימן

# data[].attributes.location_name
אמסטרדם, הולנד

# data[].attributes.headline
תמר דה-פריז נולדה באמסטרדם ב 21.11.1942. כשמלאו לה מספר שבועות נאלצה משפחתה, שכללה את אביה, אמה, אחיה מיכאל ואת תמר התינוקת, כמו גם סבים וסבתות, לעזוב את ביתם באמסטרדם ולעבור למחנה המעבר ווסטרבורג אשר נמצא בצפון מזרח הולנד. לאחר שהות של כשנה הועברה המשפחה למחנה הריכוז ברגן בלזן שבגרמניה. אמה של תמר הצליחה לדאוג לתינוקת ולילד שלה למרות התנאים הקשים במחנה הריכוז, שהלכו והחמירו לקראת סוף המלחמה, עם התווספותם של אסירים רבים למחנה והתרבות המחלות בו. בברגן בלזן חלו בני המשפחה בטיפוס וכתוצאה מכך נפטר סבה של תמר, שמעון דה-פריז שהיה הרב של העיר הארלם בהולנד. שאר המשפחה הצליחה לשרוד. לקראת תום המלחמה, עם התקרבות הצבא האדום, רצו הנאצים לשלוח את אסירי המחנה לטרזינשטאט שבצ'כוסלובקיה, אך בשל הפצצת מסילות הרכבת נעצרה הרכבת לאחר כשבועיים ושוחררה על ידי הצבא האדום בעיירה גרמנית בשם טרביץ.  ניצולי הרכבת  שוכנו בבתי העיירה שננטשו על ידי התושבים הגרמניים. לאחר הכחודשיים שבה המשפחה להולנד. תמר חיה כיום בהולנד יחד עם בן זוגה חרט-ין ולה שני ילדים וחמישה נכדים, שאחד מהם (יונתן ולמה) לומד בבית הספר

# data[].attributes.subject
תמר דה-פריז נולדה באמסטרדם ב 21.11.1942. כשמלאו לה מספר שבועות נאלצה משפחתה, שכללה את אביה, אמה, אחיה מיכאל ואת תמר התינוקת, כמו גם סבים וסבתות, לעזוב את ביתם באמסטרדם ולעבור למחנה המעבר ווסטרבורג אשר נמצא בצפון מזרח הולנד. לאחר שהות של כשנה הועברה המשפחה למחנה הריכוז ברגן בלזן שבגרמניה. אמה של תמר הצליחה לדאוג לתינוקת ולילד שלה למרות התנאים הקשים במחנה הריכוז, שהלכו והחמירו לקראת סוף המלחמה, עם התווספותם של אסירים רבים למחנה והתרבות המחלות בו. בברגן בלזן חלו בני המשפחה בטיפוס וכתוצאה מכך נפטר סבה של תמר, שמעון דה-פריז שהיה הרב של העיר הארלם בהולנד. שאר המשפחה הצליחה לשרוד. לקראת תום המלחמה, עם התקרבות הצבא האדום, רצו הנאצים לשלוח את אסירי המחנה לטרזינשטאט שבצ'כוסלובקיה, אך בשל הפצצת מסילות הרכבת נעצרה הרכבת לאחר כשבועיים ושוחררה על ידי הצבא האדום בעיירה גרמנית בשם טרביץ.  ניצולי הרכבת  שוכנו בבתי העיירה שננטשו על ידי התושבים הגרמניים. לאחר הכחודשיים שבה המשפחה להולנד. תמר חיה כיום בהולנד יחד עם בן זוגה חרט-ין ולה שני ילדים וחמישה נכדים, שאחד מהם (יונתן ולמה) לומד בבית הספר

# data[].attributes.body
סבי, מנשה (נשק) מנדל ז"ל, נולד בנובי- סונץ' וב1936 עלה לארץ והקים את קיבוץ תל יצחק. רק בתום מלחמת העולם גילה שכל משפחתו נספתה בשואה. אביו יעקב, אמו פלה פייגה, אחותו רוזיה מנדל. בארץ, עברת אבי את שם משפחתו לשקד (מנדל בפולנית).

# data[].attributes.body
ריקודי סטפס הצילו את חיי סבא שלי(ז"ל)
(סבא של אילון דניאל)

# data[].attributes.attachment_link.title
Rosenzweig Born to Dance (English subtitles) רוזנצוויג נולד לרקוד

# data[].attributes.location_name
ביאלה ראווסקה, פולין

# data[].attributes.headline
ביאלה ראווסקה, פולין

# data[].attributes.subject
ביאלה ראווסקה, פולין

# data[].attributes.body
גולדה שיינמן אחותה הצעירה  של סבתא רבא של נעמה ברעם, הייתה חברת מחתרת. נרצחה בגיל 17 כשנתפסה.
אביה יעקב חיים נרצח באוושויץ מאוחר יותר. אחיה הבכור נעלם כשניסה לברוח לכיוון רוסיה.

# data[].attributes.attachment_link.title
משפחת  פיש קולודני

# data[].attributes.body
מכאן הגיע צ'יהוני סוגיהארה, שהיה קונסול יפן בליטא. הוא התגורר ופעל בעיר קובנה.
סוגיהארה הבין את מצוקת היהודים בליטא, ותוך סיכון משרתו ובטחונו האישי, חילק אלפי אשרות יציאה מקובנה ליהודי העיר.
סוגיהארה הציל אלפי יהודים ואבד את משרתו כדיפלומט.
הוא זכה בתואר "חסיד אומות עולם".
בכל מקום יכולה לשכון אנושיות.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
שינדלר היפני: "אבא אמר לי - קיוויתי שלפחות כמה יהודים יצליחו לברוח"

# data[].attributes.body
סבא שלי מקס ורשבסקי היה פעיל בתנועת הצופים היהודים בצרפת. בעת המלחמה, התגייסה קבוצת צופיפניקים יהודיים למחתרת היהודית האנטי נאצית (מאקי). הם לחמו ביערות וחיבלו בכלי נשק גרמנים, ובין היתר פגעו ברכבת משא גרמנית.
קשה לי לדמיין עכשיו חניכי תנועות נוער מתגייסים למלחמה של ממש, מקבלים הכשרה מהירה ופועלים תוך סיכון חייהם..

# data[].attributes.location_name
שדליץ, פולין

# data[].attributes.headline
שדליץ, פולין

# data[].attributes.subject
שדליץ, פולין

# data[].attributes.body
סבא שלי הירש (צבי) צ'מלינה נולד בעיירה הקטנה הזאת. הוא חי חיים מלאים ועשירים בתוכן ובאנושיות, בתוך קהילה יהודית סטנדרטית. הציונות הביאה אותו בזמן לארץ ישראל וכאן הוא עברת את שמו ל"צמל" - תאנה במצב בשל.
ממשפחתו הענפה נותר רק בן דוד אחד, אשר צמל שמו, שגם הוא נמלט בזמן.
ללא שרידים נוספים של המשפחה, הם הפכו להיות אחים אחד של השני והקימו בארץ משפחות שזוכרות אותם ואת סיפורם עד עצם היום.

# data[].attributes.body
מקס גדג'
נולד בסוס (טוניסיה) גדל בקזבלקה ושם למד משפטים.

לאחר תבוסת צרפת ב-1940, בורח לאנגליה ומצטרף לכוחות צרפת החופשית (דה-גול).

לומד בבי"ס לטיסה של חיל האוויר הבריטי (RAF) ונעשה טייס קרב. בעקבות כל מיני מעשי גבורה נעשה ראש טייסת בדרגת סגן-אלוף.

ב-15 לינואר 1945 מתנדב לפעולה בלתי-אפשרית: לפוצץ מיכלית גרמנית עם 6,000 טונות של נפט , בקצה פיורד בנורווגיה. הצליח אך נהרג בפעולה.

בעל העיטורים האנגלים והצרפתים הגבוהים ביותר.

# data[].attributes.body
יעקב באומגולד, נולד בבורדו, צרפת ב 1940, בזמן שהוריו, דבורה וזאב היו בבריחה מפריז בעקבות הכיבוש של הגרמנים. לאחר שנולד, אמו שהייתה רופאה חזרה עמו לפריז לבית החולים בו עבדה והוא הוסתר בתינוקייה. אביו, שהיה פעיל ציוני, המשיך בבריחה מפני הגרמנים והגיע לדרום צרפת. הקשר עמו היה דרך מכתבים וגלויות שמידי פעם הצליח לשלוח. כעבור מספר חודשים, המשפחה התאחדה ובהיותו של יעקב כבן שנה, זכו בויזה לארה"ב לשם היגרו. משפחותיהם של זאב ודבורה, שהיו בפולין, הושמדו בשואה, פרט לבן דוד אחד שניצל והגיע לישראל. לדבורה וזאב נולדה בת נוספת בארה"ב. יעקב עלה לישראל בשנת 1968 הקים את ביתו בירושלים. נישא ונולדו לו ארבע בנות, (שהתחנכו בבית הספר הניסוי), 12 נכדים (הירושלמים מבניהם כמובן בניסויי) ועוד היד נטויה. יעקב נפטר בשנת 2018 אחרי התמודדות עם מחלה קשה.

# data[].attributes.body
לסבתא שלי קראו: שרה לקס.
והיא נולדה בכפר מויסיי שברומניה.
היא נולדה בשנת: 1930
בשנת: 1932 המשפחה עברה לאוסלוי באזור מולדובה שהוא מאה קילומטר ממויסיי המשפחה עברה בגלל שהיו צריכים להסיג פרנסה.
מתי שהמשפחה רצתה לחזור למויסיי כבר הספיק להיתחף השילטון במויסיי משלטון רומני להונגרי אז השלטון ההונגרי דחה את הבקשה לשוב למויסיי.
בזחות דחיה זאות נצלו חחי המשפחה מהשואה מקיוון שהנצים לא הגיעו לאזור של ואסלוי.
בל תושביי מויסיי היהודים שהיו אלף מתוך 3,000 התושבים נלקחו למחני אושויץ והושמדו מלבד משפחה אחת שברחה ליער וניצלה זה היה בשנת 1945\1946
אחרי המלחמה בשנת: 1946 המשפחה עברה לעיר אורדיה שברומניה ובשנט 1950 עלו לישראל

# data[].attributes.location_name
מאלמו, שוודיה

# data[].attributes.headline
מאלמו, שוודיה

# data[].attributes.subject
מאלמו, שוודיה

# data[].attributes.body
אסתר לוי לבית וולנר, סבתי, הגיעה לשוודיה במשלוח של הרוזן ברנדוט ש"קנה" נשים יהודיות מידי הנאצים. היא ואחותה, שהגיעו לאושוויץ ביוני 44 (במסגרת השמדת יהודי הונגריה) שרדו יחד במחנות השונים ובצעדות עד ה 2.5.45, אז הועלו על הרכבת לשוודיה. הן היו בשוודיה שנה, בה התחילו לחזור לחיים. סבתי שמרה על קשר עם "המשפחה השוודית" שלה עד יום מותה.
בתמונה היא השניה משמאל, לידה אחותה פירי.
בסיום המלחמה האחיות גילו שהוריהן, חמישה מאחיותיהן ואחיהן וכל האחייניות והאחיינים שלהן נרצחו ביום בו הגיעו לאושוויץ.
תמר בר

# data[].attributes.attachment_link.title
החבורה השבדית על גלגלים

# data[].attributes.body
סבתא וסבא של אמא שלי עלו לארץ ב1936 כי הם היו ציונים, מתנועת השומר הצעיר. מהמשפחה של סבתא רבא שלי ברונקה מתוך 8 אחים 6 נספו בגטו ורשה.
הם עלו לארץ והקימו את קיבוץ נגבה.

# data[].attributes.body
סבא שוני ששמו המלא היה נוסבכר אלכסנדרו שוני נולד בגבול שבין הונגריה לרומניה, כשהיה בן 21 נלקח עם אבא שלו למחנה עבודה בהונגריה לאחר תקופה אבא שלו חלה ונלקח למשרפות.
באיזשהו שלב החליטו להרוג את כולם כשהבינו שהרוסים קרובים אז הכינו בורות והעמידו אותם וירו וכך הם נפלו לבור מתים.
סבא שלי הפיל את עצמו לבור והעמיד פני מת, בלילה הוא יצא מהבור וראה ילד חי בתוך הבור והוציא אותו ואז הם התחבאו בתוך ערימת חציר עד הלילה הבא ובבוקר יצאו ומצאו נאצי מת ולקחו לו את המדים וברחו ליערות והילד  שהיה פצוע  מת כעבור זמן קצר. אחרי יום הפרטיזנים ראו אותו והתחילו לירות עליו כי חשבו שהוא חייל נאצי אז הוא הוריד את המכנסיים כדי שיראו שהוא שהוא עבר ברית מילה, הפרטיזנים הבינו שהוא יהודי נתנו לו אוכל ובגדים והוא הצטרף אליהם וכך הוא ניצל.

# data[].attributes.location_name
ביאלה, איטליה

# data[].attributes.headline
ביאלה, איטליה

# data[].attributes.subject
ביאלה, איטליה

# data[].attributes.body
כשהגרמנים פרצו לפולין יהודה ברח ליערות , הוא היה נראה מאוד פולני והיה נמוך . אחרי שהוא היה זמן מה ביער הוא הצטרף לפרטיזנים.
פעם אחת הם הלכו ליד
מסילת רכבת של הגרמנים , הם זרקו גזע עץ גדול על המסילה וכשהרכבת הגיע היא עצרה ו
הם התחילו לחסל את הגרמנים היה קרב ממושך שבסופו כל הגרמנים חוסלו.
אבל גם יהודה קיבל
כדור לראש ובזכות זה שהוא היה ממש נמוך הכדור לא נכנס בדיוק לראש אלא פשוט עשה לו
שקע לאורח הראש למעלה ממש תעלה, ולא קרה לו משהו רציני.
אחרי המלחמה הוא עלה
לארץ לבאר שבע . אבא שלי אמר שבגלל השקע בראש היה לו קצת קשה עם הזיכרון אז הוא
התקשה ללמוד עברית אבל ידע מספיק בשביל לתקשר. יהודה נפטר בגיל 85 ב1995 זכרונו
לברכה!

# data[].attributes.location_name
נובי ויטקוב, מחוז לביב, אוקראינה, 80217

# data[].attributes.headline
נובי ויטקוב, מחוז לביב, אוקראינה, 80217

# data[].attributes.subject
נובי ויטקוב, מחוז לביב, אוקראינה, 80217

# data[].attributes.body
יוסף חיים פלץ ז"ל ורחל (ברלך) פלץ ז"ל, נולדו בוויטקוף נובי והתחתנו לפני המלחמה- כשפרצה המלחמה הועברו לגטו סוקל עם ביתם רבקה בת השנתיים ועוד בני משפחה, הם נהגו להסתתר יחד כקבוצה במחבוא בדירה כשבאו לפנות אותם למחנות ההשמדה, באחד הלילות הגיעו הנאצים וכל הקבוצה נכנסה למחבוא, אך מכוון שהתינוקת ישנה הוחלט להשאיר אותה במיטה שכן אחרת הייתה בוכה- מה שהיה מסגיר את כולם.. כשיצאו מהמחבוא התינוקת לא הייתה במיטתה... ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלה.

לאחר מכן הצליחו לברוח ליערות וחיו כשנתיים כפרטיזנים (שם נולדו להם עוד שני תינוקות שלא שרדו)

בתום המלחמה הועברו למחנה באוסטריה – ב 1948 נולדה ביתם כרמלה (תבדה לחיים ארוכים) ובשנת 1949 עלו ארצה והתיישבו בירושלים,  בשנת 1951 נולד בנם השני- אליעזר מנחם שלום פלץ (יבדה לחיים ארוכים) והוא סבא של עומר, תמר ואלה סלוק מבית הספר.

ליוסף חיים ורחל יש כיום 6 נכדים ו 10 נינים שממשיכים את דרכם ויזכרו אותם ואת משפחתם שלא שרדה לנצח.

# data[].attributes.body
חבר של המשפחה, אלי טל, סיפר לי בזקנתו שהוא היה נער בזמן השואה. הוא ברח מבודפשט והתחבא ביערות כל המלחמה. כשהיה בערך בן 17, הסתיימה המלחמה והוא מצא את עצמו בדרכים בדרך חזרה לבודפשט. יום אחד פגש שיירה של משוריינים באחד משבילי העפר בדרך לבודפשט. החיילים ביקשו ממנו להראות להם את הדרך לעיר וכך אלי, נער יהודי בן 17, הוביל את הצבא האדום לכיבוש עיר הבירה של הונגריה.

# data[].attributes.body
סבי וסבתי עלו לישראל מפלוצק בשנת 1926. הם עלו עם 2 ילדיהם - רבקה שהייתה כבת 3 וצבי שהיה כבן שנה. לסבתי היו שני אחים ואחות. האח הבכור היה אלטר, אח שני בשם יחזקאל ואחות בשם חנה. חנה ומשפחתה גרו בלודג' והיו לה בן ובת - דוד וגיטה. אלטר, חנה ומשפחתה נספו בשואה. בתמונה חנה ודוד.

# data[].attributes.body
סבא וסבתא שלי עלו מפלוצק בשנת 1926. הם כבר היו עם בתם רבקה שהייתה בת 3 ובנם צבי שהיה כבן שנה. בארץ נולדה אמי - אתי - בשנת 1934. אחותה של סבתי אשר נשארה בפולין נישאה שם וככל הידוע לנו נרצחה יחד עם בעלה ועם שני ילדיה - דוד וגיטל - בגטו לודג'.

# data[].attributes.location_name
קזבלנקה, מרוקו

# data[].attributes.headline
קזבלנקה, מרוקו

# data[].attributes.subject
קזבלנקה, מרוקו

# data[].attributes.body
ניסים בוזגלו וחביבה בוזגלו לבית אדרי
הורים לאלי בוזגלו ז"ל, סבים למילי בוזגלו-פור, סבא וסבתא רבא לענבר ונעם פור

כיבושה של צרפת על ידי גרמניה וכינון משטר וישי בצרפת, ביוני 1940 הביא עימו בשורות קשות ליהודי מרוקו, שנשלטה אז ע"י הצרפתים. החל מאוקטובר 1940 התפרסמו צווים אנטישמיים שונים שמטרתם העיקרית הייתה הדרתם של היהודים מכל מגע עם החברה הצרפתית. הצו הראשון עסק בהגדרת המעמד המשפטי של היהודים. יהודי מרוקו לא היו אזרחים צרפתיים ולכן מידת הפגיעה של צו זה במעמדם המשפטי הייתה בטלה בשישים. צו אחר עסק בהגבלת מספר היהודים במערכות החינוך הצרפתי, מה שמקובל לכנות בשם נומרוס קלאוזוס. גם צו זה היה יותר הצהרתי מאשר משמעותי לחיי היום יום של התלמידים היהודים, שכן מספר היהודים במערכת החינוך הצרפתי היה קטן מאוד ומערכת החינוך של "אליאנס" הייתה חזקה מאוד במרוקו ויכולה הייתה לקלוט את כל התלמידים היהודים שסולקו ממערכת החינוך הצרפתי. צו אחר עסק במפקד היהודים וברישום הרכוש שלהם כחלק מכוונה להלאימו.

חלק קטן מאוד מיהודי מרוקו נלקח למחנות עבודה או מחנות מעצר שהוקמו בעיקר בגבול מרוקו אלג'יריה. לא היה זה מהלך כולל נגד יהודי מרוקו אלא יועד לקבוצות מסוימות שהוגדרו כסכנה למשטר. זאת ועוד, בתקופת המלחמה שימשה מרוקו כארץ מעבר ליהודים מאירופה בניסיונם להגיע לארצות הברית. הקהילה היהודית וארגונים בינלאומיים התארגנו לסייע לפליטים יהודים אלה.
מצבם הטוב יחסית של יהודי מרוקו אפשר להם לעזור ליהודים שהצליחו לברוח מאירופה הנאצית.

ניסים וחביבה בוזגלו, שהיו ממעמד פועלים, הכניסו לביתם הקט, בן 7 הנפשות משפחה בת 3 נפשות, הורים וילדתם הצעירה. המשפחה הצליחה לברוח מגרמניה הנאצית והגיעה לקזבלנקה. היתה זו משפחת פרוונים עשירה מאוד, שהותירה את כל רכושה בגרמניה ונותרה בחוסר כל. המשפחה חיה בביתם משך חודשים ארוכים והם דאגו לכל מחסורה עד לתום המלחמה.

"כל המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם ומלואו". שלושה עולמות הצילו סבא ניסים וסבתא חביבה.
ברוכים יהיו.

# data[].attributes.body
תקווה - ידידה של קרוב משפחתי מקובנה. כשהייתה תינוקת בזמן הכיבוש אביה נשלח לעבוד בנקיון רחובות ובמהלך העבודה הצליח לגשת לאישה נוצריה ברחוב ולהתחנן שתסכים לשמור על בתו . היא ובעלה דיברו על כך באותו ערב והסכימו בלי היסוס, האב הצליח להבריח אותה אליהם בחושך על אופניים ולשכנע חייל שעצר אותו שהוא לוקח אותה לרופא. עד גיל שש היא גדלה אצל הזוג עם בנותיהם, ואחרי המלחמה דודתה הישראלית יצרה קשר ואימצה אותה אף על פי שהם היו מאוד שמחים לא להיפרד ממנה. אחרי שש שנים הועברה לדודים אחרים בארה"ב. הסרט המרתק הזה הוא על קורותיה.

# data[].attributes.body
קובנה, ליטא.
לסבתא שלי הייתה אחות, לאה, שגרה עם משפחתה בקובנה. כאשר הלך והתברר שתושבי הגטו לא יישארו בחיים, היא מצאה מסתור לבתה הקטנה (שלא שרדה) ולבן הגדול (שכתב את הספר היפהפה, בקישור, על הרפתקאותיו הרבות עד שהגיע לארץ). בעצמה ניסתה להימלט מהגטו ונורתה.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"... באותו בוקר דווקא לא כל כך רציתי לצאת. כלל לא רציתי לצאת אותו בוקר. אך צריך היה." ילד בן שמונה בעיר קובנה שבליטא נקלע למערבולת המלחמה שפרצה בבוקר ה - 22 ביוני 1941. המספר - כמבוגר - מגולל את חוויותיו ותלאותיו במסלול מצוקות הגטו והמסתור - מציאות סהרורית בה התערבבו זה בזה אימי אקציות ושירי גטו, חרדה אינסופית וילדות של יום יום. הימלטות דרך הנהר, בדידות במחבוא אצל ליטאים, המתנה חסרת תוחלת לשיבתן של אם ואחות, נדודים לרוחב אירופה עד למפגש לא יאומן עם האב בדרך לארץ ישראל, באביב 1946. המספר האמן מתמודד עם סיוטי היזכרות, השתיקה הממושכת, האסוציאציות המציקות תמיד - הצל הארוך בן חמישים השנה. הדברים נפרשים בדרך מרתקת מן הזווית המיוחדת - והנדירה - של ילד חד עין ובעל כוח זיכרון המפתיע בחריפותו. ...השואה היא בור אפל ללא תחתית, שאינו פוסק מלהעלות כמו לבה רותחת עדויות וספורים המרחיבים את התובנה והרגישות האנושית באשר היא. כאשר ניתנת עדות כזו בכישרון ספרותי כה מובהק כמו זה שמגלה שלום אילתי בספרו "לחצות את הנהר", וכאשר היכולת האמנותית מנווטת בהצלחה סיפור כה מורכב, נוצרת אותה הזדהות נכונה שבה הסיפור "שלו" הופך לסיפור "שלנו".

# data[].attributes.attachment_link.title
לחצות את הנהר - (שואה) - שלום אילתי

# data[].attributes.attachment_link.description
"... באותו בוקר דווקא לא כל כך רציתי לצאת. כלל לא רציתי לצאת אותו בוקר. אך צריך היה." ילד בן שמונה בעיר קובנה שבליטא נקלע למערבולת המלחמה שפרצה בבוקר ה - 22 ביוני 1941.

# data[].attributes.body
סבתא שלי פניה הגיעה מכאן, עיירה קטנה ברוסיה הלבנה.
בתור ילדה, הייתי מסתכלת המון באלבום שלה ורואה תמונות מלפני המלחמה (כולם הולכים ברחוב בחבורה, מחוייכים ומחובקים, או עושים פיקניק ליד האגם, מחוייכים ומחובקים).
תמונה אחת היתה מושכת אותי במיוחד - תמונה של ילד קטן, מסורק יפה שעומד על כיסא בסטודיו של צלם.
מאחורי התמונה היה כתוב בכתב ידה המעוקל של סבתי: "וולוולע, בן אחותי רבקה. נרצח בפתח הבית".
בתמונה כאן גלויה אחרת משנת 1935, בה סבתי מזמינה את משפחתה לעלות ארצה.

הילד וולוולה החמוד, והתמונות של חייו השמחים ומותו הנורא, מלווים אותי כל חיי.
לזכרך, וולוולה היקר

# data[].attributes.body
סבתא שלי ומשפחתה התחבאו בבית של כומר שהסכים להסתיר אותם. הכומר הסוואה את עצמו כנצאי כך שלא יבדקו אותו. בסוף המלחמה רדפו אחרי הכומר והמשפחה של סבתא שלי החביאו אותו

# data[].attributes.body
אני זוכר שסבתא רבתא שלי סיפרה דאז שבתור נערה היא חיה מעט מחוץ לעיר וכך ראתה את העיר שהייתה חלק גדול מחייה מופגזת על ידי מטוסים ועולה כולה באש. מפחיד מאוד. עד היום לא נשאר הרבה מ"Eindhoven" הישנה...

# data[].attributes.body
סבא רבא שלמה אש (אשווגה) ז"ל, מקיבוץ סעד, חווה כנער את ליל הבדולח בפרנקפורט. אביו נלקח למחנה דכאו. סבא רבא שלנו הצליח לצאת מגרמניה ימים ספורים לפני פרוץ המלחמה, לארץ ישראל. הוא חזר לגרמניה כחייל בצבא הבריטי, חיפש את הוריו אך הם נרצחו בשנת 1941. אחיו ואחיותיו יצאו כולם מגרמניה, חלקם חיו בשוויץ, חלקם בישראל. לסבא אחות אחת שחיה גם היום, בירושלים. נגה ורומי בלנקשטיין.

# data[].attributes.location_name
וינה, אוסטריה

# data[].attributes.headline
וינה, אוסטריה

# data[].attributes.subject
וינה, אוסטריה

# data[].attributes.body
ישראל אריך שלזינגר ז"ל
צילי רונס שלזינגר ז"ל
במרץ 1938 (טרום המלחמה) ישראל וצילי זוג צעיר בוינה אוסטריה. בחודש זה סיפחה גרמניה את אוסטריה לרייך השלישי, ומיד החלו הגזרות על היהודים אשר כללו מעצרם של 15,000 יהודים צעירים(בניהם סבא רבא שלי אריך ישראל) ואוייבים נוספים של הרייך. אלו נשלחו למחנה העבודה דכאו למטרת עבודת כפייה (כשהסיבה הייתה "הגנה מפני מעשה בריונות"). מדכאו נשלחו לבוכנוואלד שם עבדו בחטיבת עצים ובניית צריפים, עבודה קשה ומאומצת. סבא רבא ישראל אף שבר את הרגל, אך פחד ללכת למרפאה וחבריו קיבעו לו את הרגל והגנו עליו ולבסוף החלימה. במקביל צילי בוינה התעקשה להשיג סרטיפיקטים (תעודות מעבר ליגאליות) שיאפשרו לה ולישראל עלייה לישראל. ישראל היה ידוע כציוני והם קיבלו את האשרות. אך במשך 11 חודשים היא עמדה יום יום בתור לקבל את האישור של הקצין הנאצי. לבסוף הצליחה. באותו היום הודיעו לישראל, שיצא מיד מבוכנוולד לוינה ולקח עמו כסף רק עבור הנסיעה ברכבת והשאיר לחבריו את הנותר. לאחר חודש מותח בוינה שבו צילי הייתה צריכה להסתיר את ישראל (שכן הוא רזה ב 30 קילו, היה מגולח ונראה כמו אסיר). לאחר שנפרדו מהמשפחה, שלא ידעו אם יזכו לפגוש שוב, הצליחו להגיע לנמל בטרייסט ומשם יצאו בספינה "גלילה" לישראל ב- 1.9.1939 בתאריך בו פרצה המלחמה.
עדי גרינברג ז3
ישראל וצילי ז"ל  הם הורי סבתי רות גרינברג

# data[].attributes.attachment_link.title
צילי וישראל שלזינגר

# data[].attributes.location_name
Turin, טורינו, איטליה

# data[].attributes.headline
Turin, טורינו, איטליה טדסקי משולם אטיליו

# data[].attributes.subject
Turin, טורינו, איטליה טדסקי משולם אטיליו

# data[].attributes.attachment_link.title
אבא שלי היה ניצול שואה מעודכן

# data[].attributes.location_name
Pod Klášterem 2-4, 680 01 Boskovice, צ'כיה

# data[].attributes.headline
Pod Klášterem 2-4, 680 01 Boskovice, צ'כיה

# data[].attributes.subject
Pod Klášterem 2-4, 680 01 Boskovice, צ'כיה

# data[].attributes.body
אנה פורובה ז"ל
אמא לנחום פור ז"ל, סבתא לאייל פור ז"ל, סבתא רבא לענבר ונעם פור - יבדלו לחיים ארוכים

אנה פורובה לבית מונק חיה בבוסקוביצה עם בנה שטפן (נחום) פור ועם אחיה, שהיה רופא בעיירה. העיירה בוסקוביצה ידעה ימים מפוארים. בבוסקוביצה הייתה קהילה יהודית גדולה ועתיקה. החל ממחצית המאה הארבע עשרה מוזכרים בה היהודים הראשונים אשר נדדו אליה מברנו. היא הוותה מרכז תלמודי חשוב ושרתו בה רבנים חשובים כמו גם הוקמו בה שלושה בתי כנסת.
ערב פרוץ מלחמת  העולם השנייה, רגע לפני שהיטלר פלש לצ'כוסלובקיה, סיים נחום פור את חוק לימודיו. אנה אימו החליטה לשלוח אותו בגפו לארץ ישראל עם "עליית הנוער" עד יעבור זעם. היא ואחיה נותרו בעיירה.
נחום איבד את הקשר עם אמו בשנת 1942. בשנה זו פסקו כנראה המכתבים להגיע.
ע"פ היומנים מן המחנה, אנה ואחיה נרצחו באושוויץ מספר חודשים לפני תום המלחמה, ואנה בת 50 במותה.

# data[].attributes.body
In summer 1942, as persecution of Belgium's Jews began, an underground Jewish group took form in cooperation with the Belgian underground and set out to rescue Jewish children by hiding them in various places around the country. The most active team consisted of twelve-women, mostly non-Jewish, who managed to hide some 3000 children. This admirable clandestine campaign was unique by the complexity of its structure and the degree of its success.
The only survivor from the team today is Andrée Geulen, and on September 4, a great number of the children who had been hidden celebrated her ninetieth birthday. The celebration included a screening of a DVD in which singer Keren Hadar performed a song in her honor. The song stirred a great deal of emotion.

# data[].attributes.body
סלוניקי משפחת צרפתי: רוב בני המשפחה נספו באושוויץ.
בן ציון צרפתי עלה עם אשתו וחמשת ילדיו ארצה לחיפה והיו מדור מקימי נמל חיפה.
ביוון היו היהודים בסלוניקי חיים בקשרים טובים עם המוסלמים והנוצרים בסלוניקי. וכך היה גם בחיפה של לפני קום המדינה.

# data[].attributes.location_name
אוראדיה, רומניה

# data[].attributes.headline
אוראדיה, רומניה

# data[].attributes.subject
אוראדיה, רומניה

# data[].attributes.body
מריה לבית ברגר הילינגר ז"ל. התחתנה עם אמיל הילינגר והיו להם שני ילדים: גבריאל ושושנה-ז'וז'יקה. המשפחה התגוררה באורדיה - שהיתה שייכת להונגריה. כולם נשלחו לאושוויץ. מריה וז'וזיקה נרצחו. הבעל אמיל יצא במשקל 30 קילו ונפטר מבעיות בריאותיות כמה חודשים אחר כך. הבן גבריאל שרד, יצא בגיל 17-18 התחתן ונולדו להם שני בנים. יחד עלו לארץ.

# data[].attributes.location_name
אוראדיה, רומניה

# data[].attributes.headline
אוראדיה, רומניה

# data[].attributes.subject
אוראדיה, רומניה

# data[].attributes.body
Maria Hillinger Berger

# data[].attributes.location_name
מיידאנק, Droga Męczenników Majdanka, לובלין, פולין

# data[].attributes.headline
מיידאנק, Droga Męczenników Majdanka, לובלין, פולין

# data[].attributes.subject
מיידאנק, Droga Męczenników Majdanka, לובלין, פולין

# data[].attributes.body
הלינה בירנבאום

הלינה נולדה ב- 15 בספטמבר 1929  בורשה, פולין.
כשהייתה בת 10 נכבשה פולין על ידי הנאצים והיא ומשפחה הועברו לגטו ורשה.
מספר האסיר שעל ידה הוא 48693. במאי 1948 הועברה למחנה מיידאנק שם איבדה את אמה ושרדה את תאי הגזים.
ביולי של אותה השנה הועברה הלינה למחנה אושוויץ יחד עם שלוחה של נשים ממיידאנק.
בינואר 1945 הועברה אלינה מאושוויץ  למחנה ראוונסבריק שבגרמניה ובפברואר של אותה שנה הועברה לנוישטאדט גלבה.

את סיפורה של הלינה בירנבאום שמעתי מהמדריך שלנו כאשר נסעתי למיידאנק במסגרת המשלחת מבית הספר (זו הסיבה שבחרתי מיקום זה). המדריך סיפר שבשנת 1986 הלינה חזרה בפעם הראשונה לפולין ביחד עם בנה יעקב גלעד והתחילה לתעד את זכרונותייה ואת עברה. את עדותה המטלטל שמעתי מאחורי תאי הגזים שהייתה בהם במיידאנק ומיד לאחר מכן שרנו את "אפר ואבק", שיר שבנה כתב. השיר מתכתב עם הביקור שלהם ועם "החיים כתקווה", הספר שכתבה בירנבאום בעקבות המסע לשם.

באוקטובר 2015 קיבלה הלינה את אות הכבוד של ורשה בשל תרומתה לתיעוד גטו ורשה. מתגוררת בהרצליה ולה שני בנים. כיום היא סופרת, מתרגמת ומשוררת ישראלית.

לשמיעת השיר "אפר ואבק":
https://www.youtube.com/watch?v=1FwSKM_GlkE

הלינה מספרת על מות אמה:
https://www.youtube.com/watch?v=sBMWrCAS7BQ

הלינה מתארת את הרגעים הנוראים בתאי הגזים:
https://www.youtube.com/watch?v=CGKUYjR-SQI

מאת: שני כהן

# data[].attributes.location_name
Westermarkt 20, 1016 GV Amsterdam, Netherlands

# data[].attributes.headline
Westermarkt 20, 1016 GV Amsterdam, Netherlands

# data[].attributes.subject
Westermarkt 20, 1016 GV Amsterdam, Netherlands

# data[].attributes.body
anna franks first house
Bread is delivered daily by a very nice baker, a friend of Mr. Kleiman's. Of course,
we don't have as much as we did at home, but it's enough. We also purchase ration
books on the black market. The price keeps going up; it's already risen from 27 to 33
guilders. And that for mere sheets of printed paper!
To provide ourselves with a source of nutrition that will keep, aside from the hundred
cans of food we've stored here, we bought three hundred pounds of beans. Not just
for us, but for the office staff as well. We'd hung the sacks of beans on hooks in the
hallway, just inside our secret entrance, but a few seams split under the weight. So
we decided to move them to the attic, and Peter was entrusted with the heavy lifting.
He managed to get five of the six sacks upstairs intact and was busy with the last
one when the sack broke and a flood, or rather a hailstorm, of brown beans went
flying through the air and down the stairs. Since there were about fifty pounds of
beans in that sack, it made enough noise to raise the dead. Downstairs they were sure
the house was falling down around their heads. Peter was stunned, but then burst into
peals of laughter when he saw me standing at the bottom of the stairs, like an island
in a sea of brown, with waves of beans lapping at my ankles. We promptly began
picking them up, but beans are so small and slippery that they roll into every
conceivable corner and hole. Now each time we go upstairs, we bend over and hunt
around so we can present Mrs. van Daan with a handful of beans.
I almost forgot to mention that Father has recovered from his illness.
Yours, Anne
P.S. The radio has just announced that Algiers has fallen. Morocco, Casablanca and
Oran have been in English hands for several days. We're now waiting for Tunis.

# data[].attributes.headline
יחזקאל ויהודית קירש 

# data[].attributes.subject
יחזקאל ויהודית קירש 

# data[].attributes.body
יהודית קירש (נולדה כיהודית רוזנטל), סבתא רבא שלי, נולדה בגרמניה וגדלה בוורשה. היא התייתמה מהוריה בגיל צעיר, ובגיל 19 עלתה ארצה, שם הכירה את אריה בוכוואלד, סבא רבא שלי. נולדו להן שתי בנות- רותי הבכורה ומירה הצעירה, סבתא שלי. בשנת 1942 נרצח אריה בפיגוע דקירה. מצבה הכלכלי של יהודית הפך רעוע בשל אובדן המפרנס העיקרי של המשפחה, לכן השכירה את אחד מחדרי השינה בדירתה לדייר בשם יחזקאל קירש.

יחזקאל נולד ב1903  למשפחה ברוכת ילדים. מבין אחיו ואחיותיו נמנו מייסדי קיבוץ ניר דוד ועין המפרץ. הוא התגורר בקראקוב עם אשתו פליסיה ובתו הקטנה נושה. בשנת 1940 עלה על ספינה בדרכו ארצה. אשתו החליטה שלא להצטרף, להשאר בפולין ולעלות ארצה מאוחר יותר, אך בשנת 1942 הועברה ביחד עם בתה לגטו קרקוב ושתיהן נספו שם.

יחזקאל וסבתא רבא שלי יהודית התחתנו והצמיחו קשר מתוך האובדן של יקיריהם. במהלך ילדותה ובגרותה של אמא שלי הוא היה הסבא שלה, גם אם לא הביולוגי. הוא תמיד פינק אותה בממתקים, אהב אותה מאוד והתפעל ממנה.
יחזקאל נפטר ב1994. יהי זכרו, זכר אשתו וזכר בתו הקטנה ברוך.
אביגיל אליאס, יב’

# data[].attributes.body
סבתי רשל לוי לבית אלמלח, יהא זכרה ברוך, נולדה בשנת 1926 באי השלו והרגוע רודוס היא חיה בקהילה לא גדולה של 6000 יהודים (ביוון כולה התגוררו בעת ההיא כ- 70,000 יהודים).
-1912 – האי נכבש ע"י האיטלקים ששלטו בו כ- 30 שנים.
-בספטמבר 1943 - כבשו הנאצים את האי מידי האיטלקים.
-בתאריך 19/7/1944 - ריכזו הנאצים באי רודוס, במפקדת חיל האוויר, אשר שימשה בתור מטה הגסטפו, את כל היהודים מעל גיל 18.
-23/7/1944  - הועברו כל יהודי רודוס למחנה מעבר באתונה בשם חיידרי.
3/8/1944- הובלו בקרונות בקר לאושוויץ.
16/8/1944 - רשל לוי ז"ל ומשפחתה הגיעו לאושוויץ - כל משפחתה נרצחה בדם קר בעת ההגעה .היא הובלה למחנה עבודה וגם אחיה.
15/1/1945- התברר לה כי אחיה מת מטיפוס . היא הועברה לברגן בלזן שם שהתה 3 חודשים .
15/4/1945 היא היחידה שניצלה מהתופת ומהשואה חולצה ע"י בעלות הברית. הובאה לרומא . לאחר מכן דרך הסוכנות שידכו לה יהודי מקונגו הבלגית , היא נישאה לו , הם התחתנו - אימי נולדה . הם עלו לארץ בשנת 1960 וגרו בחיפה.
בשנת 2006 הלכה לעולמה רשל בגיל 80.

-

# data[].attributes.location_name
עין כרם, ירושלים, ישראל

# data[].attributes.headline
אהרון אפלפלד ז"ל

# data[].attributes.subject
אהרון אפלפלד ז"ל

# data[].attributes.body
נולד בז'אדונה שהייתה בזמנו חלק מרומניה בשנת 1932 למשפחה ללא זיקה חזקה לדת היהודית. הוא דיבר גרמנית ורק בבית סבו וסבתו נחשף לסיפורי חסידים ביידיש. במהלך המלחמה נדד עם חיילי הצבא האדום ועם ילדים נוספים ממקום למקום עד שהגיע לאיטליה והוכנס שם למנזר. בשנת 1946 עלה לארץ במסגרת "עליית הנוער" למד בבית הספר החקלאי עין כרם ובנהלל. לימים הפך למשורר וסופר ידוע, כתב רבות אודות חוויותיו מהתקופה ההיא, זכה בפרסים רבים וביניהם פרס ישראל לספרות. כיהן כפרופסור באוניברסיטת בן גוריון בבאר שבע והיה חבר באקדמיה ללשון עברית.

# data[].attributes.location_name
לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית

# data[].attributes.headline
סאלי רפאלוביץ' ז"ל

# data[].attributes.subject
סאלי רפאלוביץ' ז"ל

# data[].attributes.body
סאלי נולדה בעיירה סוסנוביץ' שבפולין. היו לה 7 אחים ואחיות, משפחה גדולה עם רקע דתי.
לא ידוע כמעט אודות שקרה לה במלחמה, למעט העובדה שעברה ניסויים אצל מנגלה באושוויץ ולכן לא יכלה להביא ילדים לעולם לאחר מכן. לאחר המלחמה היא היגרה לארה"ב והתחתנה עם איסר. הם האריכו שנים יחדיו בלוס אנג'לס שטופת השמש, שמרו על קשר עם המשפחה הקטנה שנותרה בישראל ולקחו תחת חסותם צעירים שלא מצאו את מקומם בעולם.  סאלי ביקרה בארץ כמה פעמים את אחותה שושנה שהייתה ציונית והספיקה לעלות לארץ ישראל לפני שהמלחמה החלה.

# data[].attributes.location_name
בנדין, פולין

# data[].attributes.headline
זאב לירון לונדנר ז"ל 

# data[].attributes.subject
זאב לירון לונדנר ז"ל 

# data[].attributes.body
זאביק נולד בעיירה בנדין שבפולין בשנת 1922. אהב מאוד מוסיקה - ניגן בעצמו על פסנתר וגם למשפחתו היה פטיפון ונהגו להאזין יחדיו. היה מספר שמשפחתו אירחה חתונות בחצר והייתה חלק מקהילה תוססת ומלוכדת. הוא היה פעיל ציוני וחבר ארגון המחתרת "הארגון היהודי הלוחם" בגטו. בשנת 1943 נשלח לאושוויץ' אבל ברוב אומץ הבריח עימו אקדח לשם. יום אחד ניסה לברוח מהמחנה, נתפס והובא לצריף 11 (ממנו בוצעו ההוצאות להורג) יעקב קוזלצ'יק שהיה קאפו ידוע באכזריותו, סייע לזאב וחבריו להשתחרר מגזר הדין ולחזור למחנה לעבודות כפייה. לאחר פינוי המחנה הוא קפץ מרכבת ביחד עם אחיו וחבר נוסף ונתפס על ידי הסובייטים. בסופו של דבר זאב השתתף בקורס טיס מס' 1 של חיל האוויר הישראלי שהתקיים באיטליה, עלה לארץ, היה לקצין ואיש קבע מוערך בחיל האוויר במשך שנים ואף שימש כסוכן מוסד! דבר שהוביל להסרת המספר שעל ידו. הוא היה איש משפחה חם ואוהב, אדם עם שכל חריף, חוש הומור ציני משגע ובעל אנרגיות נמרצות ביותר!

ניתן לראות ראיון איתו פה: https://www.youtube.com/watch?v=BwTcI3TZI5c