# data[].attributes.headline
אמה ביילי- תובנות ורגשות בעקבות הכתבה

# data[].attributes.subject
אמה ביילי- תובנות ורגשות בעקבות הכתבה

# data[].attributes.body
תובנות:

1. פער תפיסתי בין הורים למורים: הסרטון מציג פער משמעותי בתפיסות - הורים נוטים לראות את עצמם כמקור העיקרי לחינוך ערכי, בעוד מורים רואים את בית הספר ככזה. הילדים, לעומתם, מכירים בהשפעה המשמעותית של בית הספר על התפתחותם הערכית, אולי יותר ממה שההורים שלהם מודעים.

2. צורך בשותפות חינוכית: הסרטון מדגיש את הצורך בשיתוף פעולה בין בית הספר והבית, במקום תפיסה של או-או. חינוך ערכי אפקטיבי מצריך עבודה משותפת והכרה בתרומה הייחודית של כל סביבה.

רגשות:

1. תסכול: כמורה, יכול להיות מתסכל לראות שההורים לא תמיד מכירים בהשקעה הרבה שבית הספר משקיע בחינוך. אני רואה את ההשקעה בגבולות, משמעת, עצמאות ויתר הערכים שבית הספר מנסה להקנות, ונראה שזה לא תמיד מוערך.

2. רגשות מעורבים: תחושה מעורבת - מצד אחד אני מכירה בחשיבות של תפקידנו כאנשי חינוך בעיצוב ערכים ורואה את העבודה הקשה בתוך המערכת, ומצד שני אני רואה ומבינה שיש גבול למה שבית הספר יכול לעשות, ושיש ערכים מסוימים שמוקנים יותר בבית.

# data[].attributes.headline
תובנות ורגשות- תאל שוהם

# data[].attributes.subject
תובנות ורגשות- תאל שוהם

# data[].attributes.body
בעקבות הצפייה בסרטון אני מרגישה את החוסר אמון שיש להורים בצוות החינוכי, הורים רבים לא מבינים שגן/ בית ספר הוא לא "בייביסיטר" עבור ילדיהם אלא מקום של צמיחה והתפתחות והכוונה לכל שלב בחייהם ועליהם לשתף פעולה עם הצוות החינוכי לטובת הצלחתו של הילד. וגם אם לא מסכימים על הכל ניתן לומר זאת בדרך מכובדת ולא לפני הילד, דבר שקורה רבות בשטח והילד לומד מכך שאם ההורה שלי לא מקשיב ולא מאמין במורה אז בוודאי שאני לא יעשה זאת. התובנה העיקרית שלי מהסרטון היא שבהחלט צריך לתת לצוות החינוכי כלים כיצד לדבר ולהתמודד מול הורים, כיצד ניתן לקרב את ההורה כדי ליצור איתו שיתוף פעולה עבור הצלחת הילד ואת היכולת לתת להורה להבין שכל הערכים הנלמדים בבית הספר הבסיס שלהם צריך להתחיל בלמידה מהבית.

# data[].attributes.headline
טובה בוקובזה

# data[].attributes.subject
טובה בוקובזה

# data[].attributes.body
תובנות בעקבות הסרטון:

ניתן להחזיר את האמון של ההורים במורים והמורים בהורים על-ידי ההבנה והפנמה שיש לכולם מטרה משותפת ולא שייך לחפש אשמים.

ככה כולם ירוויחו.

לצורך כך צריך להחזיק בידיעה- חינוך הילדים הוא לאנשים הבוגרים שהילדים יהיו בעתיד בארץ ישראל. בנוסף, שני הצדדים צריכים להיות יותר בהבנה ששום אדם אינו מושלם ומורה או הורה יכול לטעות והגישור לכך הוא בשיח פורה ולא בנקיטת אצבע מאשימה.

הרגשות שעלו לי הם מעט עצב ובלבול. מכיוון שחוסר אמון הוא לא מצב אידיאלי וקשה להתנהל ככה בצורה חברתית.

# data[].attributes.body
תובנות מהסרטון:

אין ספק שהחינוך אינו רק תפקיד של מערכת החינוך אלא מדובר בתהליך שדורש שיתוף פעולה בין ההורים למערכת החינוך.

בנוסף הסרטון ממחיש לנו את הצפיות הגבוהות של ההורים מאיתנו המורים לבין היכולת של המערכת החינוך להתמודד עם הכול

ולכן הצורך בשיתוף פעולה הכרחי לחינוך מוצלח ולא תלוי רק בנו המורים.

רגשות:

הסרטון מעורר בי תחושת תסכול כלפי ההורים שלא לוקחים מספיק אחראיות על חינוך ילדיהם ומצפים שאנחנו נעשה זאת במקומם. למשל לפעמים אנחנו רואים שחלק מההורים אינם מעורבים מספיק, ולא מציבים גבולות או לא מקנים לילדים שלהם ערכים.

בנוסף הסרטון מעורר בי תחושת אכזבה מכך שלעיתים יש חוסר שיתוף פעולה בין ההורים למערכת החינוך, מה שפוגע בסופו של דבר בילדים עצמם.

# data[].attributes.headline
תובנות מהסרטון: 

# data[].attributes.subject
תובנות מהסרטון: 

# data[].attributes.body
מצד אחד, יכולתי להבין את הצד של ההורים שרוצים ולוקחים חלק אינטגרלי בהבניית הערכים של ילדיהם. ובצדק, הם המודל הראשון והמרכזי בחייו של הילד. מצד שני, אני חושבת שלבית הספר יש חלק משמעותי מאוד בביסוס תכונות אלו. הילדים שוהים במחצית מהיום (אם לא יותר) בבית הספר. הם פוגשים בו מספר דמויות שיכולות להשפיע עליהם לא פחות מההורים. יש כאן איזשהו קונפליקט: מצד אחד, ההורים מתאימים לילדים את כל הערכים והתכונות ככאלו ש"באו מהבית" אך מצד שני הם המון פעמים באים בתלונות לצוות החינוכי (לא רק מהבחינה הפדגוגית). בסרטון רואים את הילדים מעבירים חלק מהערכים והתכונות מהבית אל בית הספר, דבר הממחיש עד כמה הילדים מרגישים שבית הספר הוא חלק משמעותי בבניית האישיות שלהם. אני חושבת ששיתוף פעולה מלא הן מצד המורים והן מצד ההורים הוא קריטי כדי להבטיח שהילד יקבל תמיכה ובסופו של דבר יעצב אישיות משל עצמו. אם לא יהיו קווים מנחים וברורים בין הבית לבית הספר, עלול להיווצר בלבול אצל הילד, שימשוך את הערכים שהוא לומד בבית אל בית הספר ולהפך, מה שיכול להוביל לבעיות בשיתוף פעולה ולהרגשה של חוסר יציבות.

# data[].attributes.headline
תובנות מסרטון

# data[].attributes.subject
תובנות מסרטון

# data[].attributes.body
מערכת היחסים עם ההורים ובית הספר היא חשובה והכרחית למען עתידו ולמען החוויה הלימודית והרגשית של הילד. חשוב לישות תיאום ציפיות בין המורה הורה תלמיד לגבי האג'נדה החינוכית של בית הספר. כאשת חינוך המיומנויות שהתלמידים מקבלים מבית הספר הן רבות ומגוונות

# data[].attributes.body
הסרטון גרם לי להזדהות עמוקה ועורר בי תחושות של אכזבה ועצב. כיום, נראה כי ישנו אתגר משמעותי בהתמודדות מול ההורים, שכן לעיתים קרובות נדמה שבית הספר נדרש למלא גם את תפקידם. האחריות לחינוך הילדים, שאמורה להיות משותפת, נופלת כמעט תמיד על צוותי ההוראה, ללא קשר לנסיבות. מדברי אנשי החינוך שהופיעו בסרטון, עולה תחושה ברורה שהורים רבים נמנעים מלקחת אחריות על תפקידם ומשליכים את עיקר הנטל על בית הספר. במקביל, הם לא מהססים למתוח ביקורת ולהטיל אשמה על הצוות החינוכי, למרות שהאחריות למעשה אמורה להיות הדדית.

# data[].attributes.body
תובנות-

1. חייב להיות שיתוף פעולה בין מורים להורים והכרה משותפת בכך שגם המסגרת הביתית וגם זו הבית ספרית לוקחים חלק בחינוך ועיצוב הילד/תלמיד ותלויים זה בזה כדי להגיע לעבודה מיטבית.

2. חשוב שיהיה דגש בהכשרתם של מורים על התמודדות וקשר מול ההורים הכוללת גם היבטים של הכרה והעמקה במגוון נקודות מבט מצד ההורים, להבין את ההתמודדויות השונות והמצוקות. כמו כן, צריך למצוא דרך להעביר להורים שיקוף אובייקטיבי של החוויות שילדיהם צוברים בבית הספר כך שיהיו מחוברים יותר למשמעות של בית הספר דרך נקודת מבטם של ילדיהם.

רגשות-

1. חוויתי תחושה של אטימות, חוסר תקשורת, כל צד מסתכל על עצמו מבלי שלוקח בחשבון את השני.

2. תחושה של ניתוק של ההורים מנקודת מבטם של הילדים שנתנו יותר קרדיט לבית הספר.

תחושה נוספת- הזדהות עם העומס אותו חווים ההורים בעבודה (גם המורים ההורים..) והקושי בעקבות כך, להיכנס לעובי הקורה של הקשר ושיתוף הפעולה המיטבי עם בית הספר

# data[].attributes.headline
אורית גולןמהסרט

# data[].attributes.body
אורית גולן

מהסרטון ניתן להבין כמה "צודקים" ההורים התלמידים לומדים מההורים הכל כמו: איך לזלזל במורים, איך להיות תמיד צודקים בלי להקשיב לצד השני,איך לא לשתף פעולה. ההורים לא מבינים שהם הורסים לילדים שלהם לא רק את הלמידה בבית הספר אלא גם את העתיד שלהם

# data[].attributes.headline
אולגה אבילביץ "מי אחראי על חינוך ילדינו?" 

# data[].attributes.subject
אולגה אבילביץ "מי אחראי על חינוך ילדינו?" 

# data[].attributes.body
שאלה זו נוגעת לתחום של חינוך והדרכת ילדים, ויש לה תשובה מורכבת. באופן כללי, החינוך של ילדינו הוא תהליך משותף בין ההורים לבין בית הספר, כאשר כל אחד מהם משחק תפקיד חשוב.

כפי שראיתי בסרטון יש כמה סוגים של ההורים. הורים שיתפסו את תפקידם כהורים כמשמעותי וחשוב ביותר. הם יראו את בית הספר כמרחב שבו הילד רוכש ידע אקדמי, אך את הערכים, ההתנהגות והחינוך המוסרי הם רואים כתחום של ההורים. הם סבורים כי החינוך הבית-ספרי צריך להתמקד בהוראת מקצועות הלימוד, בעוד שהחינוך הערכי והחברתי נעשה בבית.

יש סוג אחר של הורים שמטילים את כל האחריות על בית הספר: הורים אלו עשויים לראות בבית הספר את המקום שבו יש לספק את כל החינוך – אקדמי, חברתי וערכי. הם עשויים להרגיש כי המורים ובית הספר צריכים לדאוג לכל הצרכים החינוכיים של הילד, ולפעמים מאמינים כי הם עצמם לא אחראים להיבטים חינוכיים רבים.

יש הורים שמאמינים שצריך לתת לילדיהם חופש בחירה ולקדם את החינוך האישי שלהם.

וגם יש הורים מעורבים מאוד: הורים אלו מאמינים בשיתוף פעולה הדוק בין הבית לבית הספר. הם מעורבים באופן פעיל בלמידה של ילדיהם, מערבים את עצמם בפעילויות בית הספר ומשתמשים אסטרטגיות חינוכיות שמועילות גם בבית. הם מאמינים שבית הספר הוא שותף חשוב אך לא הגורם היחידי.

בסופו של דבר, רוב ההורים מבינים שזו מערכת שיתוף פעולה שבה שני הגורמים – הורים ובית הספר צריכים לעבוד יחד כדי לחנך את הילד בצורה הטובה ביותר.

# data[].attributes.headline
עדית עדי יפרח 

# data[].attributes.subject
עדית עדי יפרח 

# data[].attributes.body
הסרטון עורר בי בדיוק את מה שאני חווה ביום יום כמחנכת כיתה, הורים רבים מגוננים מידי על הילדים ולא מבינים שהחינוך של הילדים בבית הספר הוא ביחד עם ההורים ולא ההורים והילד נגד המורה. בכיתה שלי יש הורים רבים שלא מבינים שבזה שהם מגוננים עליהם ורק מתלוננים הם פוגעים בילדים עצמם ולא במורה. עכשיו חצי שנה אחרי תחילת השנה אני מרגישה שיש שינוי אצל ההורים בכיתה שלי שהם מבינים ומפנימים את החשיבות של שיתוף הפעולה שלהם עם המורים ולא להפך. רואים את זה בבית הספר, ילד שההורים שלו משתפים פעולה מתנהג טוב יותר בכיתה ומצליח יותר לעומת ילד שההורים שלו רק מתלוננים

# data[].attributes.headline
בן יהודה יקטרינה (קטיה)

# data[].attributes.subject
בן יהודה יקטרינה (קטיה)

# data[].attributes.body
סרטון קצר ומשמעותי. קודם כל כאמא וגם כמורה עתידית, אני חושבת שלבית ספר והצוות החינוכי ישנה השפעה רבה וחשובה. לי באופן אישי הייתה חוויה מאוד טובה ומעצימה בתור תלמידה בבית ספר. אך לא תמיד זה כך. ולפעמים ההפך הוא הנכון.

יחד עם זאת רוב האחריות היא על הורים. וברגע שיש תקשורת מקדמת ושיתוף הפעולה בין הצוות החינוכי לבין הורים, התוצאות הן מאוד טובות ואפשר לקדם את הילד בכל התחומים.

# data[].attributes.body
שתי תובנות -

1. הפער בין הצפיות של הורים והמורים הוא גדול מאד ויש לפעול לצמצם אותו על מנת שהמערכת תצליח לטובת ההורים, המורים ובעיקר התלמידים שנמצאים בתווך ומבולבלים מהמצב.

2. היחסים המתוחים בין ההורים לצוותים החינוכים מעיבים על מקצוע ההוראה כולו.

שני רגשות -

1. תסכול / החמצה (של כולם...)

2. רצון חזק לשינוי

# data[].attributes.headline
תובנה שלי דנה חיים

# data[].attributes.subject
תובנה שלי דנה חיים

# data[].attributes.body
בשנים האחרונות ישנו בלבול גדול בין המערכת החינוך לבין ההורים, אם בעבר היו קוים וגבולות מאוד ברורים, כיום אנו עדים לקווים שטושטשו. בנוסף, יש קושי גדול להחזיר את האימון במערכת. הורים עסוקים בקרירה אינם מבינים שאלו הם ילדיהם והאחריות על ילדיהם מוטלת עליהם.

מאוד הזדהיתי עם המורים, חוסר אונים מוחלט מצד אחד, המורים שליחים ועליהם מוטלת אחריות עד עד תום הלימודים , מצד שני,, ישנם ההורים אשר לא תמיד עומדים לצד המורים. ללא שיתוף פעלוה הורה מורה תהליך לא יצליח .מותלת

# data[].attributes.body
הסרטון עורר בי תחושות של תסכול, חוסר תקשורת, חוסר שיתוף פעולה בין הורים לבין צוות החינוכי. הרבה פעמים הורים מתנהגים בצורה לא הולמת כלפי המורים, מאשימים אותם , מאיימים ואפילו מתנהגים באלימות כלפי המורים. לדעתי, ככה הם מביאים את התיסכול שלהם מחוסר יכולת לחנך את ילדיהם.

# data[].attributes.body
תובנות:

1. קיים חוסר אמון בין הורי התלמידים לבין צוות ההוראה במערכת החינוך מה שיוצר ריחוק וניתוק במקום שיתוף פעולה שיכולה לקדם את טובתו של התלמיד וקידומו.

2. חשוב ביותר לבצע תיאום ציפיות עם קליטתו הראשונית של הילד לכיתה על מנת למנוע מצבים של אי הסכמות ותסכול רב משני הצדדים.

רגשות:

1. העבודה בתחום החינוך וההוראה מצריך הרבה משאבים, השקעה, הסתכלות פנימית ותחושת שליחות וברגע שאת מקבלת יחס מזלזל או לא מוערך מצד ההורים זה פשוט מתסכל ומעציב.

2. חוסר התמיכה של ההורים בעשייה הרבה מוריד הביטחון של המורה להצלחה מאחר והוא אינו מקבל תמיכה והעדה בתהליך.

# data[].attributes.body
תובנות:

1. ההורים לא סומכים על המערכת וז ה בא לידי ביטוי בהתנהגות שלהם כלפי המורים ובזה שהם מאשימים את המורים, לא משתפים פעולה ומסירים אחריות מעצמם ומילדיהם.

2. איך זה נהיה המצב בקשר שבין מערכת החינוך לבין ההורים?? שאני גדלתי ההורים מיד צידדו בבית הספר בכל דבר שאמרו ( אומנם זה לא מצב אידאלי) דבר המראה על אמונה במערכת, היום המצב הפוך וקיצוני יותר ההורים נלחמים במערכת ומהווים דוגמה שלילית לילדים, בעיקר מפי שהם מזיקים יותר מאשר מעילים.

רגשות של תסכול, עצבים וחוסר מוטיביציה עולים מהסרטון מפני שלא נראה שמערכת החינוך ערוכה למציאות שנוצרה או שיש פיתרון באופק.

# data[].attributes.body
תובנות

1. הבנתי עד כמה חשוב לשמור על איזון בין מעורבות ההורים לבין מתן מקום לסמכות המורים. חינוך הילדים הוא משימה משותפת, אך חיוני שכל צד יכבד את תחומי האחריות של השני. כאשר ההורים מתערבים יתר על המידה בנעשה בבית הספר, הדבר עלול לערער את האמון בין הצדדים ולפגוע בתהליך החינוכי.

2. לדעתי המערכת זקוקה לחיזוק משמעותי בתמיכה שהיא מעניקה למורים, במיוחד במצבים מורכבים מול ההורים. חיזוק זה חיוני כדי לשמור על כבוד המורים ולאפשר להם לעבוד בסביבה שבה הם יכולים להתמקד במשימתם החינוכית בצורה מיטבית.

רגשות

1. אכזבה – צפייה בכתבה הובילה לתחושת אכזבה, במיוחד במקרים שבהם המערכת לא מגבה את המורים ולא שומרת על הסמכות שלהם מול ההורים. תחושה זו משקפת תסכול שנוצר כאשר המאמץ החינוכי נתקל במכשולים שמקורם בחוסר הבנה או שיתוף פעולה.

2. תקווה – למרות האכזבה, אני חשה תקווה שניתן לשנות ולשפר את היחסים בין המורים להורים. לשם כך יש צורך בהצבת גבולות ברורים להורים מתוך המערכת והכוונה למורים כיצד להתמודד, על מנת לבנות גשר של אמון וכבוד הדדי. כך נוכל לפעול יחד בצורה יעילה ומועילה יותר, למען רווחתם והצלחתם של הילדים. אני מאמינה שזה אפשרי בעזרת דיאלוג פתוח ותמיכה טובה יותר מצד המערכת. בעזרת דיאלוג פתוח ותמיכה מערכתית טובה יותר.

# data[].attributes.headline
נוי שיר אלקיים

# data[].attributes.subject
נוי שיר אלקיים

# data[].attributes.body
הסרטון עורר בי תחושה של אכזבה ותסכול. בסרטון ניתן לראות כי ההורים אינם מאמינים במערכת החינוך או מאמינים מעט מאוד במערכת החינוך בנוגע לחינוך ילדיהם והקניית ערכים. כאשת חינוך, הסרטון גרם לי להרגיש אכזבה ותסכול מצד ההורים וחוסר מוטיבציה להמשיך ללמד.

הורים רבים טועים שהם אלו שמקנים לילדיהם את הערכים הנחוצים להם, אך בניגוד להורים, הילדים מרגישים כי את כל הערכים הם מקבלים בבית הספר.

בנוסף, ההורים באים בהאשמות ובטענות כלפי המוסד המחנך, למרות שהם טוענים כי את רוב / כלל הערכים הם מקנים לילדים בביתם.

# data[].attributes.body
הסרטון עורר בי בעיקר בלבול ותסכול. מצד אחד, הוא מעלה נקודה חשובה על האחריות המשותפת של הורים ובית הספר בחינוך הילדים, ומדגיש כמה הנושא מורכב. מצד שני, הרגשתי קצת תסכול לראות את הפער בין הציפיות של ההורים והמורים – לפעמים נראה שכל צד חושב שהשני צריך לקחת יותר אחריות, במקום להבין שצריך לעבוד יחד.

בנוסף, הסרטון גרם לי להרגיש קצת דאגה לגבי החינוך של ילדינו כיום. אם אין הסכמה ברורה על מי צריך ללמד ערכים כמו כבוד והתמדה, איך אפשר לצפות מהילדים לקבל הכוונה נכונה? זה גרם לי להבין עד כמה חשוב שיתוף הפעולה בין הבית לבית הספר, כדי שילדים יוכלו לקבל חינוך טוב יותר ו"לא ייפלו בין הכיסאות"

# data[].attributes.headline
הדס אסראסה סמואל - שאלה מורכבת מאוד! מצד אחד, ההורים רואים בעצמם את הדמויות המרכזיות בעיצוב הערכים, ההתנהגות והמוסר של ילדיהם. מצד שני, מערכת החינוך מרגישה שהיא נושאת בנטל כבד – לעיתים מעבר לסמכויות הנתונות לה. האחריות לחינוך הילדים אינה ניתנת להטלה על צד אחד בלבד. נדרש שיתוף פעולה אמיתי בין ההורים לבית הספר – כי רק כך ניתן לבנות סביבה תומכת, עקבית ומשמעותית  עבור הילד.

# data[].attributes.subject
הדס אסראסה סמואל - שאלה מורכבת מאוד! מצד אחד, ההורים רואים בעצמם את הדמויות המרכזיות בעיצוב הערכים, ההתנהגות והמוסר של ילדיהם. מצד שני, מערכת החינוך מרגישה שהיא נושאת בנטל כבד – לעיתים מעבר לסמכויות הנתונות לה. האחריות לחינוך הילדים אינה ניתנת להטלה על צד אחד בלבד. נדרש שיתוף פעולה אמיתי בין ההורים לבית הספר – כי רק כך ניתן לבנות סביבה תומכת, עקבית ומשמעותית  עבור הילד.

# data[].attributes.body
1.תסכול: הרגשתי תסכול לראות איך לעיתים קרובות אין שיתוף פעולה אמיתי בין ההורים לבין בית הספר, ואיך הילדים הם אלה שמשלמים את המחיר על הפערים, אי-ההבנות והציפיות הלא מתואמות בין הצדדים.

2.תקווה: לצד הקושי, הסרטון גם עורר בי תקווה – תקווה לשינוי, להבנה עמוקה יותר של תפקיד ההורים והצוות החינוכי, וליכולת שלנו כאנשי חינוך להשפיע, להציף את השאלות הקשות ולהוביל לשיח אחר – מקרב, בונה ומכיל

תובנות:

1.ההורים משפיעים מאוד על החינוך של הילדים – לא רק בית הספר מחנך, אלא גם הבית, ולכן חשוב שההורים יהיו מעורבים וייתנו דוגמה אישית טובה.

2.צריך שיתוף פעולה בין ההורים למורים – רק כששני הצדדים עובדים יחד, אפשר באמת לעזור לילד להתפתח ולהצליח

# data[].attributes.headline
התובנות שקיבלתי בעקבות

# data[].attributes.body
התובנות שקיבלתי בעקבות ראיית הסרטון הם: 1. להורים אין אמון בבית ספר ובדרך הלימוד של הצוות החינוכי, וההורים מפילים אשמה על הבית ספר. 2. התובנה הנוספת שקיבלתי היא שאין הרבה שיתוף פעולה בין ההורים לבית הספר. ניתן לראות שהחלטת איזה ערך שייך לאיזה מסגרת ניתן לפרשנות, אך יחד עם זאת אני חושבת שמערכת הערכים היא שייכת לילד ואיך כל ערך בא לידי ביטוי בכל מסגרת. הרגשות שהרגשתי בצפייה הם אכזבה- כי בתור מורה אני רואה גם על עצמי וגם על הצוות החינוכי כיצד הם משקיעים ומתאמצים להכין מערך שיעור עבור התלמידים והמורים אינם מקבלים מספיק הערכה ואמון. הרגש השני שהרגשתי הוא שמח- כיוון שכן אני רואה שישנם הורים שכן משתפים פעולה ופועלים יחד עם המורים להגיע למטרה העיקרית שזוהי ההצלחה של הילד.