# data[].attributes.body
Afrodīte ir seno grieķu dieviete, kas ir saistīta ar mīlestību, iekāri, kaislību, vairošanos un kā viņas sinhronizēto romiešu dievietes līdzinieku Venēru, vēlmi, seksu, auglību, labklājību un uzvaru. Afrodītes galvenie simboli ir gliemežvāki, mirtes, rozes, baloži, zvirbuļi un gulbji. Afrodīte bija precējusies ar uguns, kalēju un metālapstrādes dievu Hēfaistu. Afrodīte bieži bija kopā ar citiem vīriešiem kamēr viņas vīrs nebija klāt, bet viņu pieķēra ar Āru. Afrodīte bija arī surogātmāte un mīļākā mirstīgajam ganam Adonisam, kuru nogalināja mežacūka. Kopā ar Atēnu un Hēru Afrodīte bija viena no trim dievietēm, kuru ķildas izraisīja Trojas kara sākumu, un viņa spēlē nozīmīgu lomu visā Iliādā. "[No sengrieķu lugas apraksta, kurā attēlots Parīzes spriedums:] Pēc viņām ienāca trešā meitene, kuras skaistums bija acīmredzami nepārspējams. Viņas burvīgā, ambrozijai līdzīgā sejas krāsa liecināja, ka viņa pārstāvēja agrāko Venēru [Afrodīti], kad šī dieviete bija Joprojām jaunava. Viņa slavēja savu nevainojamo skaistumu, izskatoties kaila un neapģērbta, izņemot plānu zīda apģērbu, kas aizsedza viņas valdzinošās apakšējās daļas." Afrodīte parasti tiek parādīta kā blonda sieviete, skaistāka nekā pat redzēta, iespējams, ar taisniem matiem. Tomēr iespējams, ka viņas mati patiesībā bija melni, jo arī pārējām dievietēm bija melni mati vai vismaz kastaņbrūnā krāsā, Viņas acis varēja būt zaļas vai brūnas, bet, visticamāk, gaiši okeāna zilas.

# data[].attributes.body
Sengrieķu mitoloģijā un reliģijā Persefone, saukta arī par Kore vai Cora, ir Zeva un Dēmetras meita. Viņa kļuva par pazemes karalieni pēc tam, kad viņu nolaupīja un apprecējās ar pazemes karali Hadesu. Mīts par viņas nolaupīšanu, uzturēšanos pazemē un īslaicīgu atgriešanos virszemē atspoguļo viņas funkcijas kā pavasara iemiesojumu un veģetācijas personifikāciju, īpaši graudaugu kultūru, kas sējot pazūd zemē, izaug no zemes pavasarī, un tos novāc, kad tie ir pilnībā izauguši. Klasiskajā grieķu mākslā Persefone vienmēr ir attēlota tērpā, bieži nesot labības kūli. Viņa var parādīties kā mistiska dievība ar scepteri un mazu kastīti, taču viņa lielākoties tika attēlota Hadesa aiznesšanas procesā. Citos mītos Persefone parādās tikai kā pazemes karaliene, savā galmā saņemot tādus kā Herakls un Orfejs. Persefone ir ļoti skaista sieviete ar viļņainiem zeltainiem matiem, zaļām smaragda acīm un sirds formas seju, ar izliektu figūru. Pazemē šķiet, ka viņas mati kļūst tumšāki un stils mainās. Mākslā viņa bieži tiek attēlota kā rudmate. Persefone parasti tika attēlota kā jauna dieviete, kurai rokās bija graudu kūļi un liesmojoša lāpa. Dažreiz viņa tika rādīta kopā ar māti Dēmetru un varoni Triptolemosu, lauksaimniecības skolotāju. Citreiz viņa parādās tronī blakus Haidesam.

Mīts par viņas nolaupīšanu, uzturēšanos pazemē un īslaicīgu atgriešanos virszemē atspoguļo viņas funkcijas kā pavasara iemiesojumu un veģetācijas personifikāciju, īpaši graudaugu kultūru, kas sējot pazūd zemē, izaug no zemes pavasarī, un tos novāc, kad tie ir pilnībā izauguši. Klasiskajā grieķu mākslā Persefone vienmēr ir attēlota tērpā, bieži nesot labības kūli. Viņa var parādīties kā mistiska dievība ar scepteri un mazu kastīti, taču viņa lielākoties tika attēlota Hadesa aiznesšanas procesā.

Citos mītos Persefone parādās tikai kā pazemes karaliene, savā galmā saņemot tādus kā Herakls un Orfejs.

Persefone ir ļoti skaista sieviete ar viļņainiem zeltainiem matiem, zaļām smaragda acīm un sirds formas seju, ar izliektu figūru. Pazemē šķiet, ka viņas mati kļūst tumšāki un stils mainās. Mākslā viņa bieži tiek attēlota kā rudmate.

Persefone parasti tika attēlota kā jauna dieviete, kurai rokās bija graudu kūļi un liesmojoša lāpa. Dažreiz viņa tika rādīta kopā ar māti Dēmetru un varoni Triptolemosu, lauksaimniecības skolotāju. Citreiz viņa parādās tronī blakus Haidesam.

# data[].attributes.body
Hēra, iespējams, identiska kerai, saimniece, tāpat kā viņas vīru Zevu eoliskajā dialektā sauca par erros. Nosaukums ir mēģināts iegūt dažādos veidos, gan no grieķu, gan austrumu saknēm, lai gan nav iemesla atsaukties uz pēdējo, jo Hēra ir tīri grieķu dievība un viena no retajām, kas saskaņā ar uz Hērodotu, netika ievesti Grieķijā no Ēģiptes. Hēra bija olimpiešu dievu karaliene un laulības, sieviešu, debesu un debesu zvaigžņu dieviete. Viņa parasti tika attēlota kā skaista sieviete, kas valkā kroni un turēja karalisku scepteri ar lotosa galiem, un dažreiz to pavadīja lauva, dzeguze vai vanags. Saskaņā ar dažiem ziņojumiem Hēra bija Krona un Rejas vecākā meita un Zeva māsa. Apollodors Hestiju tomēr sauc par Krona vecāko meitu; un Lactantius viņu sauc par Zeva dvīņumāsu. Saskaņā ar Homēra dzejoļiem viņu audzināja Okeāns un Tetis, jo Zevs bija uzurpējis Krona troni; un pēc tam viņa kļuva par Zeva sievu, vecākiem nezinot. Šis vienkāršais konts ir dažādi pārveidots citās tradīcijās. Tā kā viņa bija Krona meita, viņu, tāpat kā citus viņa bērnus, aprija viņas tēvs, bet pēc tam viņu atbrīvoja, un saskaņā ar Arkādiešu tradīciju viņu audzināja Pelasgus dēls Temenuss. No otras puses, Argives stāstīja, ka viņu uzaudzināja Euboea, Prosymna un Acraea, trīs Asterion upes meitas, un, pēc Olenas teiktā, Horae bija viņas aukles. Vairākas Grieķijas daļas arī pretendēja uz godu būt viņas dzimšanas vietai; starp tām ir divas — Argosa un Samosa, kas bija viņas pielūgsmes galvenās vietas. Mākslinieciskajos attēlos Hēra parasti ir cēla un skaista sieviete, kura valkā garus, plūstošus tērpus un raksturīgu cilindrisku kroni, ko sauc par polo jeb vainagu un plīvuru.

# data[].attributes.body
Artēmija bija olimpiešu medību, tuksneša un savvaļas dzīvnieku dieviete. Viņa bija arī dzemdību dieviete un meitenes aizbildne līdz laulības vecumam - viņas dvīņubrālis Apollons bija arī zēna aizsargs. Abi dievi kopā bija arī pēkšņas nāves un slimību nesēji — Artēmijs bija vērsts pret sievietēm un meitenēm, Apolonu vīriešiem un zēniem. Senajā mākslā Artēmijs parasti tika attēlots kā meitene vai jaunava ar medību loku un bultu trīci. Artemīda bija dievu karaļa Zeva un titānes Leto meita un dieva Apollona dvīņumāsa. Viņas māti visu grūtniecības laiku vajāja Zeva greizsirdīgā sieva Hēra, un viņa bija spiesta klīst pa pasauli, meklējot drošu patvērumu. Viņa bija pirmā no dvīņiem un, būdama priekšlaicīgs dievišķais bērns, palīdzēja mātei piedzimt viņas jaunākajam dvīņu brālim. Artēmija bija četru vecāko titānu mazmeita: Kronos, Rheia, Koios un Foibe. Viņa bija daudzu citu olimpiešu dievu, tostarp Atēnas, Āresa, Hermesa, Dionīsa un Persefones, pusmāsa. Artēmija bija jaunava dieviete, taču atšķirībā no savas māsas Atēnas viņa bieži tika attēlota kā meitene, nevis kā pieaugusi sieviete. Viņa parasti tiek attēlota kā jauna jaunava medniece, kas valkā svārkus vai baltus aizkarus, zābakus, loku, ko pavada bultu trīce, un suns vai briedis cieši aiz muguras.

# data[].attributes.body
Atēna bija olimpiešu gudrības un laba padoma, kara, pilsētu aizsardzības, varonīgo centienu, aušanas, keramikas un dažādu citu amatu dieviete. Viņa tika attēlota kā stalta sieviete, kas bruņota ar vairogu un šķēpu un valkāja garu tērpu, cekulainu stūri un slaveno aigis — apmetni ar čūsku, ko rotāja zvērīgi Gorgon Medousa vīzi.

Atēna bieži tika attēlota mākslas darbos; bet tās, kurās viņas figūra sasniedza augstāko pilnības ideālu, bija trīs Feidijas statujas. Pirmā bija slavena kolosālā dievietes statuja no zelta un ziloņkaula, kas tika uzcelta Atēnu akropolē; otrā bija vēl lielāka bronzas statuja, kas izgatavota no laupījuma, ko atēnieši paņēma Maratonas kaujā; trešā bija neliela bronzas statuja, ko sauca par skaisto jeb Lemnijas Atēnu, jo to Atēnās bija iesvētījuši lemnieši. Pirmā no šīm statujām attēloja dievieti stāvus, turot rokā četras olektis augstu Nike. Vairogs stāvēja pie viņas kājām; viņas tērps nolaidās līdz kājām, pie viņas krūtīm bija Medūzas galva, labajā rokā viņa nesa lādi, un pie viņas kājām gulēja čūska. Mums joprojām ir ļoti daudz Atēnas atveidojumu statujās, kolosālās krūšutēs, ciļņos, monētās un vāžu gleznās. Starp atribūtiem, kas raksturo dievieti šajos mākslas darbos, mēs pieminam -- ķiveri, ko viņa parasti nēsā galvā, bet dažos gadījumos nēsā arī rokā. Parasti visskaistākajā veidā to rotā grifi, aunu, zirgu un sfinksu galvas. Apaļš Argolic vairogs. kuras centrā attēlots Medūzas galva. Viņai svēti priekšmeti, piemēram, olīvu zars, čūska, pūce, gailis un lance. Viņas apģērbs parasti ir Spartas tunika bez piedurknēm, un virs tās viņa valkā apmetni, peplusu vai, kaut arī reti, hlāmus. Viņas figūras vispārējā izpausme ir pārdomātība un nopietnība; viņas seja ir drīzāk ovāla nekā apaļa, mati ir bagāti un parasti ķemmēti uz aizmuguri pār deniņiem un brīvi peld aiz muguras. Visa figūra ir majestātiska un diezgan spēcīgas uzbūves, nevis slaida: gurni ir mazi un pleci plati, tāpēc kopums nedaudz atgādina vīrieša figūru.

Atēna bieži tika attēlota mākslas darbos; bet tās, kurās viņas figūra sasniedza augstāko pilnības ideālu, bija trīs Feidijas statujas. Pirmā bija slavena kolosālā dievietes statuja no zelta un ziloņkaula, kas tika uzcelta Atēnu akropolē; otrā bija vēl lielāka bronzas statuja, kas izgatavota no laupījuma, ko atēnieši paņēma Maratonas kaujā; trešā bija neliela bronzas statuja, ko sauca par skaisto jeb Lemnijas Atēnu, jo to Atēnās bija iesvētījuši lemnieši. Pirmā no šīm statujām attēloja dievieti stāvus, turot rokā četras olektis augstu Nike. Vairogs stāvēja pie viņas kājām; viņas tērps nolaidās līdz kājām, pie viņas krūtīm bija Medūzas galva, labajā rokā viņa nesa lādi, un pie viņas kājām gulēja čūska. Mums joprojām ir ļoti daudz Atēnas atveidojumu statujās, kolosālās krūšutēs, ciļņos, monētās un vāžu gleznās.

Starp atribūtiem, kas raksturo dievieti šajos mākslas darbos, mēs pieminam -- ķiveri, ko viņa parasti nēsā galvā, bet dažos gadījumos nēsā arī rokā. Parasti visskaistākajā veidā to rotā grifi, aunu, zirgu un sfinksu galvas. Apaļš Argolic vairogs. kuras centrā attēlots Medūzas galva. Viņai svēti priekšmeti, piemēram, olīvu zars, čūska, pūce, gailis un lance. Viņas apģērbs parasti ir Spartas tunika bez piedurknēm, un virs tās viņa valkā apmetni, peplusu vai, kaut arī reti, hlāmus. Viņas figūras vispārējā izpausme ir pārdomātība un nopietnība; viņas seja ir drīzāk ovāla nekā apaļa, mati ir bagāti un parasti ķemmēti uz aizmuguri pār deniņiem un brīvi peld aiz muguras. Visa figūra ir majestātiska un diezgan spēcīgas uzbūves, nevis slaida: gurni ir mazi un pleci plati, tāpēc kopums nedaudz atgādina vīrieša figūru.

# data[].attributes.body
Hestija bija pavarda (gan privātā, gan pašvaldības) un mājas jaunava dieviete. Kā ģimenes pavarda dieviete viņa vadīja arī maizes vārīšanu un ģimenes maltītes gatavošanu. Hestija bija arī upurēšanas liesmas dieviete un saņēma daļu no katra upura dieviem. Kopīgo upura gaļas mielastu gatavošana, protams, bija viņas sfēras sastāvdaļa. Mītā Hestija bija pirmais Kronos un Rhea bērns, kuru dzimšanas brīdī norija viņas tēvs. Zevs vēlāk piespieda veco titānu atbrīvot Hestiju un viņas brāļus un māsas. Kā pirmā, kas tika norīta, viņa bija arī pēdējā, kas tika izmesta, un tāpēc tika nosaukta gan par vecāko, gan jaunāko no sešiem Kronīdiem. Kad dievi Apollons un Poseidons meklēja viņas roku, Hestija atteicās un lūdza Zevu ļaut viņai palikt mūžīgai jaunavai. Viņš piekrita, un viņa ieņēma savu vietu pie viņa karaliskā pavarda. Hestija Atēnu vāzes gleznojumā tika attēlota kā pieticīgi aizsegta sieviete, kas reizēm tur rokās ziedošu zaru (varbūt šķīstu koku). Klasiskajā tēlniecībā viņa bija arī plīvura, ar tējkannu kā viņas atribūtu.