# data[].attributes.headline
Лукашук Наталія    

# data[].attributes.subject
Лукашук Наталія    

# data[].attributes.body
Кожна секунда, схожа на каплю фарби на полотні, здатна втілювати у собі красу. Прекрасна мить життя – це не лише сонячні промені та святкові дні. Це також та чашка кави вранці, коли світло падає крізь вікно, мить спокою в середині шаленого робочого дня.Важливо вміти відчувати красу у звичайних речах, де-не-де захоплюючись миттю простої людської теплоти. Це велика таємниця – уміти зупинитися і побачити гармонію навколишнього світу, навіть коли здається, що все проти тебе.

# data[].attributes.headline
Каменюк Людмила

# data[].attributes.subject
Каменюк Людмила

# data[].attributes.body
Сад думок: роль вчителя у формуванні особистості

Найглибші зміни в людині часто відбуваються тихо: через слово, погляд, приклад. Дитина, потрапляючи в середовище турботи й мудрості, поступово розквітає. У її думках проростають перші запитання, у серці — перші сумніви, а за ними приходить усвідомлення себе і світу. Вчитель — це не той, хто лише навчає, а той, хто бачить потенціал навіть у нерішучій тіні паростка. Він не ламає й не підрізає, а створює умови для зростання: час, простір, увагу. Справжнє виховання — це не контроль, а запрошення до пізнання, не тиск, а довіра. Людина формується там, де її чують, де їй дають право помилятися і змінюватися. І якщо кожен учень отримає хоч трохи світла, вологи й турботи, він неодмінно зацвіте.

# data[].attributes.headline
Галина Макарчук

# data[].attributes.subject
Галина Макарчук

# data[].attributes.body
Планета Земля - маленьке дитя. Воно незахищене та безпорадне. Я тримаю його у своїх руках. Я віддаю йому своє тепло. У моїх долонях дитині затишно та безпечно. Обгорнімо ж нашу планету своїми долонями, надійно захистивши її від усього злого.

# data[].attributes.body
Сонце. Затишок. Гарний настрій. Соняшники, немов розсипані краплинки сонця, що навівають спогади про мирне щасливе життя, про щасливі миті дитинства та юності.

# data[].attributes.body
Вчитель-садівник, а діти-квіти у його саду. Яким буде його сад залежить від самого педагога. Щоб рясно зацвіли квіти, їх потрібно поливати, піклуватися про них.

# data[].attributes.headline
Тетяна Мельник

# data[].attributes.subject
Тетяна Мельник

# data[].attributes.body
Ми часто не помічаємо краси навколо. Сірий асфальт, сіре взуття, сірий одяг... Здається, забагато сірого у нашому житті. Але достатньо уважно придивитися, і ми побачимо яскраві кольори: квіти, трави, дерева, небо,сонце. Природа досконала, не руйнуймо її!

# data[].attributes.headline
Оксана Оржинська

# data[].attributes.subject
Оксана Оржинська

# data[].attributes.body
Ми дивимося на світ через безліч фільтрів: надії, досвід, сподівання. Але іноді варто просто вдягнути інші окуляри - і побачити те, що було приховане за повсякденною пеленою

# data[].attributes.body
Чи любите ви гратися з сонечком? Так, саме гратися, спостерігати за ним, ловити його "зайчики", тримати у долоньках його ніжне проміння. Те відчуття ледь відчутного тепла, яке прямує до тебе, мабуть, незрівнянне! Люблю, мрію, сподіваюся, прагну насолоджуватися цілющим джерельцем нового дихання, якого так усім нам не вистачає....

# data[].attributes.headline
Катерина Онофр

# data[].attributes.body
Катерина Онофрійчук

Все своє ношу з собою

Четвертий рік ми живемо як равлики. Вони носять постійно на собі хатку, і ми також носимо найнеобхідніше із собою. Ми втрачаємо своє коріння, а іноді нас виривають із цим корінням й кидають напризволяще. А так хочеться спокою, тиші й миру. Хочеться чути сміх, бачити посмішки, не лякатися сирен і вибухів...

# data[].attributes.headline
Наталія Новікова

# data[].attributes.subject
Наталія Новікова

# data[].attributes.body
Діти - наші квіти, за народною мудрістю. Вони наше продовження, майбутнє, радість... Дітки приносять нам незрівнянні емоції, надихають на певні звершення... Так думають скрізь, у всьому світі... Але чому ж ворожий російський чобіт пригинає голови наших українських дітей? Доки просинатимуться від тривог, гинутимуть під завалами? Всесвіте, врятуй українських дітей від загибелі, нехай буяють наші квіти-діти скрізь, звеличуючи наш рід, рід український, козацький, могутній!

# data[].attributes.headline
Наскалова Алла 

# data[].attributes.subject
Наскалова Алла 

# data[].attributes.body
Людина прийшла у світ, щоб залишити яскравий слід. Питання в тому, чи буде він гідний? Ми залишаємо після себе не тільки матеріальну, а й духовну спадщину. І саме від нашого вибору сьогодні залежить, якою буде пам'ять про нас завтра...

# data[].attributes.headline
Слід на серці (Алла ОНСОВИЧ)

# data[].attributes.subject
Слід на серці (Алла ОНСОВИЧ)

# data[].attributes.body
Віра в себе - невід'ємна частина моєї вчительської філософії. Коли учень наприкінці навчального року підходить подякувати за свій успішний рік, розумієш, що працював не даремно. Тоді знаєш: ти залишив слід у його душі... Не просто пройшов грубим черевиком навчальним матеріалом, а посіяв те, що, можливо, пізніше проросте квітом нових емоцій, досвіду та віри в себе...

# data[].attributes.headline
Побережняк Інна 

# data[].attributes.subject
Побережняк Інна 

# data[].attributes.body
Життя дається один раз. Кажуть, що при народженні ми обираємо свою долю, родину, місце і час, основні події. Що ж тоді залишається людині?

На мою думку, від нас залежить стан душі, емоції, з якими ми пройдемо свій шлях.

Вміння квітнути незважаючи на обставини - великий дар. Прожити життя в яскравій палітрі дано не кожному.

Живіть яскраво!

# data[].attributes.headline
Лісова Ірина

# data[].attributes.subject
Лісова Ірина

# data[].attributes.body
Що найбільше ціниш у людині?Для мене це доброта, адже ця риса вирізняє людину з-поміж інших.І у нашому такому тривожному сьогоденні дуже актуальна.Важлива підтримка, співчуття і просто добре слово.,яке додає сили.Так хочеться,щоб добра у нашому житті було вдосталь.І самому потрібно дарувати людям радість.Хочеться закликати: світі ть там,де ви є.

# data[].attributes.headline
Поліщук Л.В.

# data[].attributes.subject
Поліщук Л.В.

# data[].attributes.body
Я тримаю карту України в руці - не на папері, а в серці, що здригається від новин. Це не просто лінії кордонів - це лінії життя. Сьогодні Україна - це боротьба за волю і незалежність.Це боротьба, яка триває не лишена фронті, але у серцях людей, у їхніх вчинках, у нашій щоденній праці

# data[].attributes.headline
Козерацька Людмила 

# data[].attributes.subject
Козерацька Людмила 

# data[].attributes.body
Чи важливо бачити красу в навколишньому світі? Уявімо, що ніщо не тішить нас, не викликає захоплення, не надихає... Мабуть, тоді людина загине... Бо недаремно ж кажуть: "Краса врятує світ". Її потрібно шукати всюди: у меленькій тендітній квіточці, у краплинці роси, у тихенькому дощику та літній грозі - і дарувати тим, хто поруч з тобою.

Навчімось бачити прекрасне на землі - і ми побачимо красу в середині нас....

# data[].attributes.headline
Світлана Коцюк

# data[].attributes.subject
Світлана Коцюк

# data[].attributes.body
Родина.. Коріння, що поєднує нас з домом. Дитина виросте, але її родина завжди має вплив.. Адже дім - це простір, де відчуваємо себе у безпеці, де завжди підпримають. Коріння, що ведуть до дому, нагадують ким ми є, звідки вийшли. Цей зв'язок на все життя..

# data[].attributes.headline
Любов Кравець

# data[].attributes.subject
Любов Кравець

# data[].attributes.body
Мій будинок - моя фортеця. У кожної людини є місце, в яке хочеться повертатися , в якому він почувається конфортно!
Невільно починаєш замислюватись про те, чому ж саме фортецею нарекли ми свій дім. Фортеця - це ж, начебто, надійне укріплення, яке будувалось для постійного захисту. Тому не дивно, що рідний дім для кожного з нас є просто обов'язковим  супутником.
Наше сьогодення не дозволяє називати дім -  фортецею, хоч як ми його любимо, оберігаємо.