# data[].attributes.body
Ved depression mangler borgeren neurotransmitterne serotonin og noradrenalin i hjernen. Antidepressiva virker ved at øge mængden af det ene eller begge disse neurotransmittere i hjernen. Det opretholder kommunikationen mellem nervecellerne.

# data[].attributes.body
Marplan (Isocarboxazid)

Moclostad (Moclobemid)

Anvendes ved moderat til svær depression

Hæmning af MAO-A hæmmes nedbrydning af serotonin or noradrenalin, så de kan virke længere tid i synapsespalten. Hæmmer også MAO-B (uønsket og giver bivirkninger)

Interaktioner

Voldsom blodtryksstigning ved indtagelse af visse fødevarer fx ost, rødvin, vindruer og marinerede sild.

Mange interaktioner fx forøges virkningen af opioider, insulin og alkohol.

# data[].attributes.body
Anvendes ved moderat til svær depression, atypiske depressioner, angstprægede, fobiske tilstande, periodisk alkoholmisbrug og impotens.

Desuden til natlig vandladning, uro og neuropatiske smerter.

TCA virker ved at hæmme pumpemekanismen, så virkningstiden for serotonin og noradrenalin i synapsen forlænges.

Bivirkninger:

Hyppigste: hjertebanken, mundtørhed, synsforstyrrelser, obstipation, vandladningsbesvær, nedsat potens, vægtøgning, hovedpine, svimmelhed, sløvhed og alm. træthed.

Alvorlige: Hjertearytmi, ved overdosering livsfarligt

Lavt terapeutisk index

TCA har mange interaktioner, (og fx med MAO-hæmmere, SNRI og SSRI) , lavt terapeutisk indeks

Mundtørhed giver øget risiko for karies

Alkohol og benzodiazepiners virkning bliver øget.

# data[].attributes.body
Anvendes ved moderate til svære depressioner

Virker ved at hæmme alfa₂-receptorerne. Dette medfører, at der bliver frigjort mere noradrenalin til synapsespalten.

alfa₂-receptorer bliver stimuleret af serotonin og noradrenalin. Når receptorerne bliver stimuleret, bliver der givet besked om, at der ikke skal frigøres noradrenalin og serotonin til synapsespalten.

Mirtazapin medfører også, at der bliver frigivet mere serotonin. Resultatet bliver, at noradrenalin (og serotonin) virker i længere tid i synapsespalten, og det forstærker impulsoverførslen i hjernen.

Mianserin: almindelige bivirkninger (fx vægtøgning, ødemer og forhøjede leverenzymer) er ofte forbigående

Sjælden bivirkning for præparaterne: knoglemarvsdepression

Feber og andre symptomer på infektion kræver øjeblikkeligt ophør med medivcinen og blodbilledet undersøges.

Der kan ske ændringer i følsomhed over for glikose hos patienter med diabetes - blodglukose bør følges nøje.

# data[].attributes.body
Anvendes ved moderate til svære depressioner.

Desuden ved obsessiv-kompulsiv tilstand (OCD) med tvangstanker og tvangshandlinger, socialfobi, panikangst og generaliseret angst samt PTSD.

Hæmmer genoptagelse af serotonin fra synapsespalten.

Serotoninen bliver længere tid i synapsespalten.

Bivirkninger afhænger af indholdsstoffet

Meget alm er kvalme, koncentrationsbesvær og seksuelle problemer.

Bemærkninger / Interaktioner

Ved ophobning af serotonin i hjernen: serotoninsyndrom

Seponeringssymptomer

- Seponeringsfasen tilrådes at foregå over 1-2 uger

Interaktioner:fx med MAO-hæmmere, tramadoler og perikon

# data[].attributes.body
Hæmmer genoptagelsen af både seretonin og noradrenalin fra synapsespalten

Anvendes ved moderat til svær depression

Cymbalta og Xeristad anvendes desuden ved generaliseret angst og neuropatiske smerter hos patienter med diabetes.

Efexor og Venlafaxin anvendes desuden ved fobi og panik angst.

Mange bivirkninger, ofte forbigående. Bivirkninger afhænger af indholdsstoffet.

Bemærkninger / Interaktioner

Seretoninsyndrom

Interaktioner fx med MAO-hæmmere, tramadoler og perikon

# data[].attributes.body
Anvendes ved moderat til svær depression

Hæmmer genoptagelsen af noradrenalin fra synapsespalten

Bivirkninger

Meget alm: kvalme. mundtørhed, søvnløshed, øget svedtendens og obstipation.

Alm: bl.a. nedsat apetit, opkastninger, lavt eller højt blodtryk, angst, svimmelhed, hovedpine, kulderystelser, vandladningsbesvær og seksuelle bivirkninger.

Bemærkninger / Interaktioner

Behandlingsstop ved tegn på mani, nedsat krampetærskel eller forværret epilepsi,

Interaktioner med fx erythromycin (antibiotikum)

# data[].attributes.body
Stimulerer melatoninreceptorerne, normaliserer døgnrytmen

Anvedes ved moderat til svær derpression

Skærpet indberetningspligt på bivirkninger

Kan i sjældne tilfælde medføre hepatitis

Leverfunktionen bør kontrolleres under behandlingen

# data[].attributes.attachment_link.title
Valdoxan - information til sundhedsfaglige - Medicin.dk

# data[].attributes.body
Anvendes ved bipolar affektiv lidelse og akut mani

Terapeutisk ved mani. Profylaktisk mod maniske og depressive recidiver ved bipolar affektiv sindslidelse. Unipolar depression (som tillægsbehandling).

Virker stemningsregulerende

Påvirker transporten af kemiske transmitterstoffer ind i cellerne. Virkemåde er stadig ukendt.

Doseringen styres ved hyppig kontrol af lithiumkoncentrationen i blodet.

Bivirkninger er generelt dosisafhængige

Meget alm. bivirkninger er vægtstigning og diabetes insipidus (meget øget vandladning)

Alm. bivirkninger er bl.a. forstyrrelser i hjerterytmen, rysten på hænderne, nedsat koncentration og reaktionsevne, udvikling af struma (forstørret skjoldbruskkirtel), ødemer, hyppig tissetrang, sygelig tørst, diarré, kvalme, konfusion og døsighed.

En sjælden bivirkning er fx malignt antipsykotikasyndrom

Se Antipsykotika

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ved behandling af moderat mani og ved profylaktisk behandling startes med lav dosis, fx 1-2 tabletter dgl. Efter 1 uge bestemmes plasma-lithium, og dosis justeres til en plasmakoncentration på 0,6-0,8 mmol/l. Der er ligefrem proportionalitet mellem dosis og plasmakoncentration. Ved recidiver forøges dosis. Ved væsentlige bivirkninger nedsættes den. Tidlig iværksættelse af behandling med lithium ser ud til at bedre den profylaktiske effekt.

Ved behandling af akut mani kan lithium gives i højere dosis (hyppig kontrol af plasma-lithium).
Lithium gives om morgenen og ved sengetid eller som éngangsdosis ved sengetid. Éngangsdosering foretrækkes af hensyn til bedre adhærens til behandlingen. Ved gastro-intestinale gener kan dosering til spisetid evt. forsøges. Depottabletter giver mindre svingninger af plasma-lithium, men det er ikke afklaret, om dette har klinisk betydning. Det vigtigste er at holde patienten på det laveste effektive dosisniveau. Hyppigt anvendte vedligeholdelsesdoser er 24-36 mmol lithium dgl. hos patienter under 60 år og 12-24 mmol lithium dgl. hos ældre. Ved behandlingsophør bør lithiumdosis aftrappes over 3 måneder, idet pludselig seponering kan fremprovokere recidiv.

Før start af lithium

Risiko for sværere bivirkninger diskuteres med patienten:

Nedsat evne til urinkoncentration, men risikoen for udvikling af kronisk nyresygdom er lav 0,5 %

Hypothyroidisme hos 15-25 % (2-3 % i den generelle befolkning)

Primær hyperparathyroidism: 10 % (0,1 % i den generelle befolkning)

Vægtøgning: Nyere data tyder ikke, eller kun i megen beskeden grad, på vægtøgning i forbindelse med behandling med lithium

Fertile kvinder: risiko for medfødte fosterskader ved behandling under graviditet.

Balancen mellem effekt og bivirkninger diskuteres.

Undersøgelser før start

Plasma-kreatinin

Plasma-calcium

Thyroidea Stimulerende Hormon (TSH)

EKG.

EKG

Kontakt til kardiolog overvejes ved: Kendt hjertesygdom, familie-anamnese med arytmi-sygdom, anden QT forlængende medicin, hypokaliæmi (p-K < 3,5 mM), hjertesymptomer, EKG med QTc > 480 ms eller anden abnormitet.

Beregn QT c -intervallet her: Beregning af korrigeret QT-interval - Bazetts formel

EKG gentages ved steady state efter nogle uger/måneder.

Plasma-monitorering under behandling

Plasma-kreatinin, inklusiv glomerulær filtrationsrate (GFR), og plasma-lithium kontrolleres efter en uges behandling og efter dosisøgning, derefter individuelt afpasset, fx hver 3.-6. måned. Der anbefales ekstra kontrol ved recidiv og i risikosituationer samt hyppigere kontrol under graviditet og omkring fødsel.

Blodprøver til kontrol af plasma-lithium bør ikke tages før 4 dage efter start af behandling eller efter dosisændring, dog tidligere ved mistanke om forgiftning. Blodprøverne tages bedst om morgenen 11-13 timer efter seneste lithiumdosis.

TSH og plasma-calcium kontrolleres minimum en gang årligt og hyppigere hvis patienten har abnorme fund eller familiær disposition til endokrinologisk lidelse.

Terapeutisk plasmakoncentrationsområde

Hos mange patienter opnås ønsket virkning med få eller ingen bivirkninger ved plasma-lithium på 0,6-0,8 mmol/l, hos nogle kræves dog 0,9-1,0 mmol/l for maksimal virkning. Ved akut manibehandling kan det være nødvendigt at øge plasma-lithium til 1,0-1,2 mmol/l i en periode. Koncentrationer over 1,2 mmol/l bør undgås.

# data[].attributes.attachment_link.description
Lithium anvendes især til behandling og forebyggelse af maniske og depressive episoder ved bipolar lidelse (maniodepressiv sygdom). Lithium er førstevalg til forebyggelse af episoder på baggrund af solid og også nylig evidens

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Virkningsmekanismen er kun begrænset belyst. Forgiftning kan opdeles i akut, kronisk og akut i kronisk. Kinetikken med langsom passage af cellemembraner og til CSF er centralt for klinikken. De alvorligste forgiftninger opstår efter længere tids akkumulering af lithium, evt. præcipiteret af sygdom med reduceret væske-/natriumindtagelse eller interaktion med thiaziddiuretika, ACE-hæmmer, ASA, NSAID.

Toksisk dosis: Patienter med P-lithium på 3 mmol/l kan være uden symptomer eller have livstruende symptomer. Den afgørende forskel ligger her, om patienten i forvejen er i fast behandling. En lithium-naiv patient kan tåle en større enkeltdosis end en patient i fast lithiumbehandling. Nyresygdom og tilstande med påvirket væskebalance øger risiko.

Forgiftning kan ses efter indtagelse af stor enkeltdosis eller ved nedsat udskillelsesevne.
De første tegn på forgiftning kan være tremor, sløvhed, søvnighed, utydelig tale, muskelrykninger, usikker gang. Lette forgiftningstegn, hvor P-lithium som regel er < 2,0 mmol/l, omfatter gastro-intestinale symptomer, tørst, polydipsi, polyuri, koordinationsproblemer og sløvhed.

Fuldt udviklet forgiftning kan ligne meningitis, encephalitis eller apoplexia cerebri. Ved alvorlig forgiftning er P-lithium i reglen > 2,5 mmol/l, og symptomerne er domineret af cerebrale manifestationer, fx ataksi, dyskinesier, chorea, konfusion, hyperrefleksi, kramper, bevidsthedssvækkelse og koma og kan ubehandlet medføre døden. Endvidere væske- og elektrolytforstyrrelser, nyresvigt og ekg-forandringer.

P-lithium er i reglen > 2 mmol/l, men kan være lavere, hvis blodprøven er taget længe efter sidste lithiumdosis. Svær lithiumforgiftning kan efterlade skader på hjerne- og nyrevæv med varige funktionsforstyrrelser til følge.

Akutte forgiftninger er præget af initiale gastro-intestinale symptomer, mens neurologiske symptomer kan progrediere over 1-2 døgn. P-lithium kan være højt trods få forgiftningstegn, og symptomerne kan progrediere, mens P-lithium falder.

P-lithium, elektrolytter, nyrefunktion, syre-basestatus, ekg, kardial monitorering.

Seponering af lithium.

Indlæggelse.

I øvrigt symptomatisk behandling med korrektion af væske- og elektrolytbalance.

Behandling med aktivt kul er ikke virksomt ved lithiumforgiftning.

"Whole bowel irrigation" overvejes ved indtagelse af store mængder depotpræparat.

I øvrigt lægges hovedvægt på rehydrering, initialt med NaCl-holdige infusionsvæsker og korrektion af elektrolytforstyrrelser.

Dialyse især ved kronisk forgiftning for at fjerne lithium fra CNS, mens formålet ved akut forgiftning primært er at hindre overgang af lithium til CNS. P-lithium, kliniske kriterier og forgiftningstype indgår i indikationen. Dialyse vil som hovedregel være indiceret til patienter med P-lithium > 4 mmol/l. Ved klinisk påvirkning eller nedsat nyrefunktion kan behandling være indiceret ved væsentligt lavere serumkoncentrationer.

Akut forgiftning forløber ofte gunstigt trods højt P-lithium. Reboundfænomen ses især ved dialyse af kronisk forgiftede, og gentagen behandling kan være nødvendig. Ved P-lithium < 1 mmol/l, målt 6-8 timer efter dialyse, kan behandlingen afbrydes.

Ved tvivlsspørgsmål: Ring til Giftlinjen, telefon 3863 5555

# data[].attributes.attachment_link.description
Toksikologi Virkningsmekanismen er kun begrænset belyst. Forgiftning kan opdeles i akut, kronisk og akut i kronisk. Kinetikken med langsom passage af cellemembraner og til CSF er centralt for klinikken

# data[].attributes.headline
Lithium har et snævert terapeutisk indeks 

# data[].attributes.subject
Lithium har et snævert terapeutisk indeks 

# data[].attributes.body
Øget risiko for selvmord ved opstart på medicin

# data[].attributes.body
Livstruende stresstilstand, der påvirker nervesystemet og væskebalancen.

Symptomer:

Hypomani, svedtendens, høj feber, muskelspasmer, kvalme og diarré.

Læge skal straks underrettes og den antidepressive behandling seponeres.