# data[].attributes.headline
Гугл-документ

# data[].attributes.subject
Гугл-документ

# data[].attributes.attachment_link.title
Теоретичні відомості "Розстріляне Відродження"

# data[].attributes.headline
МУР про Розстріляне Відродження

# data[].attributes.subject
МУР про Розстріляне Відродження

# data[].attributes.headline
План проєкту 

# data[].attributes.subject
План проєкту 

# data[].attributes.headline
Інтернет ресурси

# data[].attributes.subject
Інтернет ресурси

# data[].attributes.headline
Друковані матеріали

# data[].attributes.subject
Друковані матеріали

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне  Відродження

# data[].attributes.headline
Знайдіть прізвища представників Розстріляного Відродження

# data[].attributes.subject
Знайдіть прізвища представників Розстріляного Відродження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Стужук

# data[].attributes.attachment_link.title
Знайдіть прізвища представників Розстріляного Відродження

# data[].attributes.attachment_link.description
Знайдіть в філворді слова, які є прізвищами митців Розстріляного Відродження

# data[].attributes.headline
Відомі імена Розстріляного Відродження

# data[].attributes.subject
Відомі імена Розстріляного Відродження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Стужук

# data[].attributes.attachment_link.title
Відомі імена Розстріляного Відродження 

# data[].attributes.attachment_link.description
Поєднайте фото представників Розстріляного Відродження з їх прізвищами та іменами

# data[].attributes.headline
Як інтелігенцію на групи ділили

# data[].attributes.subject
Як інтелігенцію на групи ділили

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Стужук

# data[].attributes.attachment_link.title
Як інтелігенцію на групи ділили

# data[].attributes.attachment_link.description
Розподіліть митців Розстріляного Відродження за групами, на які умовно вони були поділені за своїм життєвим шляхом під час та після сталінських репресій.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Стужук Аліна

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне Відродження

# data[].attributes.attachment_link.description
Головними літературними об’єднаннями були «Ланка» (пізніше «МАРС»), «Плуг», неокласики «Молодняк», «Спілка письменників західної України», ЛОЧАФ (об’єднання армії та флоту). Найвпливовішим був «Гарт», який пізніше був перейменований на «ВАПЛІТЕ» («Вільну Академію Пролетарської Літератури»).

# data[].attributes.headline
Інтелектуальна карта

# data[].attributes.subject
Інтелектуальна карта

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне Відродження - Мыслительная карта

# data[].attributes.attachment_link.description
Знані представники, МУР, Як розстрілювали в Сандармосі, Будинок ‘Слово’ у кіно, Твори доби Розстріляного Відродження, Їм не дали дожити до своїх Нобелівських…

# data[].attributes.headline
Реальна історія Розстріляного Відродження

# data[].attributes.subject
Реальна історія Розстріляного Відродження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
РЕАЛЬНА ІСТОРІЯ

# data[].attributes.attachment_link.title
РЕАЛЬНА ІСТОРІЯ РОЗСТРІЛЯНОГО ВІДРОДЖЕННЯ

# data[].attributes.headline
Розстріляне відродження і не тільки: жертви Сандармоху й Биківні

# data[].attributes.subject
Розстріляне відродження і не тільки: жертви Сандармоху й Биківні

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Історія Без Міфів

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження і не тільки: жертви Сандармоху й Биківні // Історія без міфів

# data[].attributes.headline
Як знищували покоління Розстріляного Відродження

# data[].attributes.subject
Як знищували покоління Розстріляного Відродження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал «Дитинець»

# data[].attributes.attachment_link.title
Як знищували покоління  Розстріляного Відродження

# data[].attributes.headline
ВБИВСТВО НАЦІЇ: як розстрілювали відродження?

# data[].attributes.subject
ВБИВСТВО НАЦІЇ: як розстрілювали відродження?

# data[].attributes.attachment_link.title
ВБИВСТВО НАЦІЇ: як розстрілювали відродження?

# data[].attributes.headline
Розстріляне Відродження. Як таке могло статись? Хвильовий, Бойчук, Курбас.

# data[].attributes.subject
Розстріляне Відродження. Як таке могло статись? Хвильовий, Бойчук, Курбас.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
імені Т.Г. Шевченка

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне Відродження. Як таке могло статись? Хвильовий, Бойчук, Курбас.

# data[].attributes.headline
Розстріляне відродження: митці, яких мав знати світ

# data[].attributes.subject
Розстріляне відродження: митці, яких мав знати світ

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал 1+1

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження: митці, яких мав знати світ | Жити далі

# data[].attributes.headline
Що ми маємо знати про Розстріляне відродження? Огляд на «Будинок "Слово". Нескінчений роман»

# data[].attributes.subject
Що ми маємо знати про Розстріляне відродження? Огляд на «Будинок "Слово". Нескінчений роман»

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Культура

# data[].attributes.attachment_link.title
Що ми маємо знати про Розстріляне відродження? Огляд на «Будинок "Слово". Нескінчений роман»

# data[].attributes.headline
РОЗСТРІЛЯНЕ ВІДРОДЖЕННЯ. Українська революція світового мистецтва

# data[].attributes.subject
РОЗСТРІЛЯНЕ ВІДРОДЖЕННЯ. Українська революція світового мистецтва

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Журнал Артефакт

# data[].attributes.attachment_link.title
РОЗСТРІЛЯНЕ ВІДРОДЖЕННЯ. Українська революція світового мистецтва

# data[].attributes.headline
Фільм про «Розстріляне Відродження»

# data[].attributes.subject
Фільм про «Розстріляне Відродження»

# data[].attributes.headline
Вистава «Розстріляне Відродження»

# data[].attributes.subject
Вистава «Розстріляне Відродження»

# data[].attributes.headline
Урочище Сандармох

# data[].attributes.subject
Урочище Сандармох

# data[].attributes.headline
Кримськотатарське Розстріляне Відродження

# data[].attributes.subject
Кримськотатарське Розстріляне Відродження

# data[].attributes.headline
Будинок Слово

# data[].attributes.subject
Будинок Слово

# data[].attributes.headline
Невідоме Розстріляне Відродження

# data[].attributes.subject
Невідоме Розстріляне Відродження

# data[].attributes.headline
“Розстріляне відродження”: поняття і особливості доби

# data[].attributes.subject
“Розстріляне відродження”: поняття і особливості доби

# data[].attributes.attachment_link.title
“Розстріляне відродження”: поняття і особливості доби – Українська мова та література

# data[].attributes.attachment_link.description
“Розстріляне відродження” — складна і страшна сторінка в історії української держави, її культури і літератури. Складно прогнозувати, якою могла би бути наша держава і творча спадщина її найталановитіших митців, якби не репресивна машина тоталітарного режиму. Причини сотні втрачених життів і знищених доль ховалися в звичайному страсі тодішньої влади перед могутньою силою слова і творчості.

# data[].attributes.headline
Наскільки велике Розстріляне Відродження?

# data[].attributes.subject
Наскільки велике Розстріляне Відродження?

# data[].attributes.attachment_link.title
Наскільки велике Розстріляне Відродження?(есе-роздум)

# data[].attributes.attachment_link.description
Моя особиста думка та пояснення терміну ”Розстріляне Відродження”. Я не претендую на те, щоб даний текст вважався істинною чи якоюсь критикою традиційного визначення, просто новий погляд на термін та саме значення

# data[].attributes.headline
Розстріляне Відродження – один із вимірів української національної трагедії

# data[].attributes.subject
Розстріляне Відродження – один із вимірів української національної трагедії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
публіцистика

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
культура та мистецтво

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
розстріляне відродження

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ґео шкурупій

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
микола хвильовий

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне Відродження - один із вимірів української національної трагедії / Культура та мистецтво | Тетяна Белімова

# data[].attributes.attachment_link.description
Друзі! Пропоную вам долучитися до цікавезної розмови про Розстріляне Відродження - один із найтрагічніших вимірів українського мистецтва. Годі й уявити, якою б була наша національна література, якби

# data[].attributes.headline
Як Москва вбивала українських митців 90 років тому

# data[].attributes.subject
Як Москва вбивала українських митців 90 років тому

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне Відродження: Як Москва вбивала українських митців 90 років тому

# data[].attributes.attachment_link.description
У середу, 5 липня, в Гарнізонному храмі Петра і Павла у Львові відбулося прощання з письменницею Вікторією Амеліною. Її та ще 12 осіб вбила ракета, яку росіяни випустили по піцерії у центрі Краматорська. — Укрінформ.

# data[].attributes.headline
Як радянська влада намагалася знищити в нашому місті ренесанс української культури

# data[].attributes.subject
Як радянська влада намагалася знищити в нашому місті ренесанс української культури

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Трамвайні дрифти і харківський патріотизм у XX столітті

Отже, 1920-ті роки. Харків стає столицею УРСР, у якій вирує культурне життя, зокрема завдяки політиці коренізації в усьому Союзі.

Ця політика передбачала, що корінні мови кожної з республік мали панівне становище, були основними в навчанні, книгодрукуванні, виданні преси й на радіо. Це певний період послаблення, коли можна було видихнути від заборон Російської імперії, а про майбутні репресії ще ніхто не здогадувався і навіть вірив у переваги встановлення більшовицької влади. Всі жадали нового.

У цей час письменники з'їжджаються у Харків з усієї України, щоб заявити про себе. Адже саме тоді зробити це було найпростіше: зростає попит на молодих авторів "з народу", а літературні спілки й об'єднання готові приймати до своїх лав майже будь-кого. Літератори мали змогу творити на ширшу авдиторію. Їхні читачі отримали доступ до освіти, наклади газет і книг збільшувалися, тож писати для масового читача стало легше.

Тоді центром творчої тусовки стають редакції й приміщення письменницьких організацій. Серед найбільш популярних місць, про які згадано в багатьох спогадах, на думку дослідниці й науковиці харківського ЛітМузею Марини Куценко, була редакція газети "Вісті ВУЦВК" [ВУЦВК - Всеукраїнський центральний виконавчий комітет, найвищий законодавчий, розпорядчий, виконавчий та контролюючий орган державної влади УРСР, який діяв з 1917 по 1938 рік] на Сумській, 13.

У кабінеті головного редактора Василя Еллана-Блакитного збиралися літератори, журналісти, щоб попрацювати, поговорити, подискутувати. В приміщенні за цією ж адресою було ще декілька установ, пов'язаних з літературою й засобами масової інформації. Всі вони так само стали точками, де збиралися митці. Ба більше, деякі з них - наприклад, Павло Тичина чи Володимир Сосюра -по приїзду до Харкова навіть жили в цій же будівлі.

Схоже значення мала будівля нинішнього БТІ (Бюро технічної інвентаризації) на Павлівському майдані, яка на початку 1920-х була Селянським будинком. Там у великій залі збиралася на літературні читання спілка "Плуг". Пізніше ще одним центром зустрічей став Будинок літератури імені Василя Еллана-Блакитного. Тут митці і працювали, і відпочивали разом.

Зустріти харківську творчу тусовку можна було в театрах, кав'ярнях, більярдних і пивних. Зараз важко точно сказати, які саме місця вони відвідували, адже у своїх спогадах митці записували їх за такими собі "прізвиськами". Наприклад, особливо популярною була "кав'ярня Пока" на Сумській. Ймовірно, так літератори прозвали заклад "Червоний кондитер". Там збиралася творча еліта, щоб працювати, відпочити, обговорити останні новини.

У багатьох спогадах того часу Харків постає саме сучасним містом. Митців тут дивувала новизна і модерні віяння часу. А багато в чому ці спогади пов'язані з тим, яким ми знаємо Харків зараз. Літератори того часу згадують про нього як курне, задимлене місто з багатьма заводами і потужною промисловістю.

Мало хто сприймав Харків як місто історичне, він скоріше існував для митців тут і зараз. Наприклад, головною темою для обговорень часто ставали саме харківські проблеми. Український письменник Олекса Копиленко писав, що Харків не має своїх патріотів. Бо в інших містах знайдеться, що розказати про історію, в той час, як харків'яни тільки й кепкували з трамвайних дрифтів, поганих доріг та інших побутових проблем:
"І ще дивувався Сава - кожне місто, навіть Кобиляки чи Умань, не кажучи вже про Київ або Одесу, кожне місто має своїх патріотів, які, попри всі невдачі й логіку, вміють безглуздо любити своє рідне місто. Людина, що живе в Умані, буде похвалятися історією, Гонтою й Залізняком, Софіївським парком. Одесити теж знаходять похвалу своєму містові, називаючи його українським Парижем. Ну, про киян нема чого й говорити. Мешканець другої столиці, почавши говорити про свою Наддніпрянську батьківщину, стає враз красномовним і натхненним. Здивувало Саву, що Харків не має ні своїх патріотів, ні захисників. Люди, що живуть тут по двадцять років, самі єхидно глузують із харківських річок, із трамвая, із порохні і неможливої соші".
В чомусь думка Копиленка залишається актуальною.

Проте літератори не лише говорили про побутові проблеми, а й намагалися їх вирішувати. Наприклад, вони стикнулися з високими цінами на житло й не дуже зручними умовами життя і вирішили це виправити. Так з'явився будинок "Слово" за адресою Культури 9 (тоді - вулиця Червоних Письменників).

Будинок "Слово": від раю літераторів до "крематорія"

У середині 20-х років у літературному об'єднанні "Плуг" виникає ідея створити кооператив письменників і побудувати для нього будинок. Зводили будівлю за внески кожного із членів, проте їх виявилося недостатньо і літератори змогли вибити позику у держави, яку мали повернути впродовж 15 років.

Проєктував будинок Михайло Дашкевич, на той момент - колишній головний архітектор Харкова. Особливість будівлі - в його формі у вигляді літери "С". У кінці 1929-го - на початку 1930 року "Слово" прийняв перших мешканців, для яких, за задумом, він мав стати ледь не райським острівцем з усім необхідним. Індивідуальні квартири замість комуналок, опалення, радіоприймачі й телефони у квартирах - на той час це було чимось абсолютно новітнім. Ба більше, в будинку був солярій на даху і власний дитячий садочок для дітей письменників.

Серед мешканців - Павло Тичина, Остап Вишня, Володимир Сосюра, Микола Хвильовий, Микола Куліш, Михайло Яловий, Олесь Досвітній, Майк Йогансен. Проте з часом вже за три роки це місце набуло лихої слави. Іван Багряний у романі "Сад Гетсиманський" писав, що "Слово" ще у 1930-ті отримало прізвисько "Крематорій". Таке сприйняття міцно закріпилося й нині. В наш час ми часто сприймаємо його саме як символ знищення цілого покоління митців, хоча тиск репресій відчувався не лише у "Слові".

Перші доноси на мешканців почалися ще у рік заселення, в 1930-му. Тоді Остапа Вишню, Павла Тичину й Валер'яна Поліщука звинуватили в нібито бажанні створити новий антирадянський центр у Запоріжжі.

Наступного року починаються перші репресії проти мешканців. Під радянську репресивну машину потрапляє письменниця і акторка Галина Орлівна - за звинуваченням в українському націоналізмі її арештували на п'ять років. У 1932 році НКВС арештовує Івана Багряного за "проведення контрреволюційної агітації".

У 1933 році одного з мешканців не просто арештували, а й засудили до розстрілу. Ним став поет Михайло Яловий, якого органи НКВС звинуватили у шпигунській діяльності. Цього арешту не витиримав Микола Хвильовий - вже наступного дня письменник вчинив самогубство. У своїй предсмертній записці він написав:
"Арешт Ялового - це розстріл цілої генерації. За що? За те, що ми були найщирішими комуністами? Нічого не розумію. За генерацію Ялового відповідаю перш за все я, Микола Хвильовий. "Отже", як говорить Семенко... ясно...".
До кінця 1930-х років хвиля репресій охопила 40 квартир з 66. Серед мешканців залишилася приблизно половина з тих, хто заселився у "Слово" одразу після його зведення. Одні були репресовані, інші змогли врятуватися чи переїхати до Києва, який знову став столицею, хтось пристосувався до умов радянської влади. Проте життя в будинку й місті продовжувалося.

Як вважає дослідниця Марина Куценко, будинок "Слово" перетворився на симовл жорстоких репресій вже у сучасних поколінь українців і не зовсім заслужено. Адже решти у ньому не були чимось унікальним: за славою трагічного місця ми забуваємо, що репресії відбувалися по всьому Харкову й по всій Україні.

Дійсно, мешканці "Слова" жили в напруженні, проте не через погану славу самого будинку, а через тоталітарну політику, яку радянська влада впроваджувала по всій країні. У той же час у квартири репресованих заселялися нові мешканці.

Попри все, "Слово" було місцем творчості й творення нового етапу української літератури.

"Розстріляне Відродження", "Червоний ренесанс" чи наші 20-ті?

Саме покоління митців ніколи не називало себе "Розстріляним Відродженням". Це ім'я з'явилося завдяки літературознавцю Юрію Лавріненку і укладеній разом із видавцем Єжи Ґедройцем антології творів українських поетів, прозаїків та драматургів 1917-1933 років. Саме словосполучення "Розстріляне Відродження" найкраще відоме широкому загалу і з погляду сучасності влучно описує період 1920-1930-х.

Митці ж того періоду називали себе представниками "Червоного ренесансу". Адже як би там не було, більшість з них були більшовиками й щиро вірили в комуністичну ідеологію, яка мала створити новий світ. Вони пишалися цим, закарбовували більшовицькі ідеї у своїх творах і вірили, що заново відроджують українську літературу.

Ще один термін пропонує науковиця Ярина Цимбал - "наші 20-ті". Він звучить найбільш нейтрально і допомагає охопити всі особливості епохи. Проте зараз ми так само живемо у 20-х, маємо змогу творити нову історію.

Для найкращого розуміння контексту важливо знати про всі три терміни й значення, які вони несуть. Проте не дивно, що у сучасності найбільш центральне місце належить саме терміну "Розстріляне Відродження". Адже українська культура 1920-х переживала новий сплеск, проте постраждала від радянських репресій і спроб знищити її фізично.

"Розстріляне Відродження" і "Слово" в наш час

Інтелектуали, які стали частиною "Розстріляного Відродження" змогли за короткий час політики українізації закласти основи для майбутніх поколінь митців.

"Розстріляне Відродження" утвердило свій світогляд, де головним був бунт та щира, беззаперечна віра у власні ідеали. Саме це покоління започаткувало знамениту літературну дискусію 1925-1928 років про роль митця у соціумі, напрямок, в якому повинна рухатися українська література, та її місце у світовому контексті. Ця ж дискусія актуалізувала питання культурного й політичного орієнтиру України: "Геть від Москви! Дайош Європу".

У літературу представники "Розстріляного Відродження" привнесли кілька основних новаторських моментів. Наприклад, більшість письменників не мали можливості й часу проаналізувати історичні події того періоду, тож письмо стає більше схожим на документування подій. Тому переважають вірші й короткі форми - оповідання, новели.

В літературі того часу, на відміну від класичної, з'являється урбанізм. Письменники відмовляються описувати село, все більше говорять про місто. Література стає авангардною. З'являються паралелі зі світовим філософським надбанням. Митці звертаються і до німецьких, античних філософів. Українська література встановлює все більше зв'язків з європейським контекстом.

Зараз для нас найяскравішим символом епохи знищення покоління українських митців став будинок "Слово". Проте він також є уособленням ідеалів, у які вони вірили і яких прагнули. Сьогодні він знову потерпає від російського свавілля, тільки тепер не у формі репресій, а цілком реальних ракет. У березні 2022 року будівля потрапила під обстріл російських військ.

До початку повномасштабного вторгнення будинок "Слово" переживав своє культурне відродження: ЛітМузей повернув сюди літературне життя завдяки освітнім і розважальним заходам. Наприклад, у 2021 році тут пройшов перший літературний слем. А роком раніше у "Слові" перезапустили літературну резиденцію в квартирі, яка колись належала публіцистові Петру Лісовому. Це - чудовий приклад містка між поколіннями, які вибудовуються в українській культурі і допомагають нам пам'ятати про своє минуле.

Проте навіть під час російської агресії будинок залишається цікавим як культурна спадщина: в липні в ЄрміловЦентрі представили фільм "Будинок "Слово"".

І хоч як Росія намагалася фізично знищити митців, заборонити їхні твори і навіть згадки про них, ми все одно маємо шанс дізнаватися про "Розстріляне Відродження", говорити про нього і бачити тяглість в українській культурі. Українці готові розповідати свої історії і створювати попит на наше мистецтво, особливо під час війни з Росією. Наприклад, у вересні харків'яни разом з американською мисткинею Одрі Розі Деже ставили в США виставу за мотивами новели Миколи Хвильового "Я (Романтика)", а цьогоріч колектив гастролює з нею Штатами.

Ба більше, саме період "Розстріляного Відродження" - хороший аргумент для спростування міфу про "російський" чи "російськомовний" Харків. Адже саме це місто стало майданчиком для відродження української культури.
Інші матеріали проєкту "Харків, де твоє обличчя?": Проєкт "Харків, де твоє обличчя?" реалізується ГО "Люк-Медійна Група" у межах проєкту "Термінова підтримка ЄС для громадянського суспільства", що впроваджується ІСАР Єднання за фінансової підтримки Європейського Союзу.
"Люк" - це незалежне медіа про Харків і культуру. Ви можете робити свій щомісячний внесок у створення нашого медіа або підтримати нас будь-якою зручною для вас сумою.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Софія Панасюк

# data[].attributes.attachment_link.title
Як радянська влада намагалася знищити в нашому місті ренесанс української культури. "Харків, де твоє обличчя?"

# data[].attributes.attachment_link.description
Трамвайні дрифти і харківський патріотизм у XX столітті Отже, 1920-ті роки. Харків стає столицею УРСР, у якій вирує культурне життя, зокрема завдяки політиці коренізації в усьому Союзі. Ця політика передбачала, що корінні мови кожної з республік мали панівне становище, були основними в навчанні, книгодрукуванні, виданні преси й на радіо.

# data[].attributes.headline
Розстріляне Відродження

# data[].attributes.subject
Розстріляне Відродження

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На початку повномасштабного вторгнення письменник Володимир Вакуленко сховав свої рукописи, в яких описував російську окупацію, у своєму садку в селі Капитолівка Ізюмського району. Точної дати його загибелі не встановили. росіяни забрали чоловіка з дому й розстріляли в період між 24 березня та 13 травня 2022 року.

Якби його подруга, письменниця Вікторія Амеліна, не знайшла й не розкопала ті рукописи, вони б і досі були в землі - уже у звільненому від росіян селі Капитолівка. Але тепер вони у твердій палітурці - з неї дивиться усміхнений Вакуленко, якому так і не виповнилося 50. Назва збірки: "Я перетворююсь... Щоденник окупації. Вибрані вірші".

Вікторію Амеліну, яка знайшла рукописи Вакуленка, росіяни вбили 1 липня 2023 року. За кілька днів до загибелі Вікторія була в Краматорську. Разом з іншими митцями вони вечеряли в місцевому ресторані, коли туди прилетіла російська ракета й завдала смертельних поранень. Остання книжка "Свідчення" з віршами, які поетка почала писати після 24 лютого 2022 року, вже побачила світ.

"Коли мене запитають, що таке війна, я без роздуму відповім: імена", - писав поет і військовослужбовець Максим Кривцов. Вперше він пішов на фронт добровольцем у 2014-му, вдруге - з початком повномасштабної війни. росіяни вбили Максима на передовій 7 січня 2024 року, незабаром після виходу його дебютної книги "Вірші з бійниці".

Хтозна, як назвуть покоління українських сучасників, яких росія знищила в період сучасної війни. Їхніх попередників, знищених у минулому столітті, назвали Розстріляним відродженням. У десятків представників цього покоління дата смерті 1936-1938 - у ці роки їх розстріляли. Підмогильний, Куліш, Курбас, Семенко. Багато прізвищ, які на слуху. І чимало тих, які досі ні.

Цей проєкт про них - тих, хто поліг у степах Сандармоху від кулі й ніколи не був по-людськи похований; тих, хто не витримав і покінчив життя самогубством; і тих, кого зламав і скорив радянський режим.

Ми ніколи не дізнаємося, якою могла б стати українська література і культура, якби тому поколінню дали жити й працювати. Як і не дізнаємося, що б ще написали їхні сучасники, знищені більше ніж через пів століття - Вакуленко, Амеліна, Кривцов.

Але ми можемо памʼятати про них.

Читати їхні твори.

І пишатися тим, що вони, попри все, встигли зробити.

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження

# data[].attributes.attachment_link.description
Цей проєкт про них - тих, хто поліг у степах Сандармоху від кулі й ніколи не був по-людськи похований; тих, хто не витримав і покінчив життя самогубством; і тих, кого зламав і скорив радянський режим.

# data[].attributes.headline
Митці «Розстріляного відродження»

# data[].attributes.subject
Митці «Розстріляного відродження»

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
КЗК «Покровська бібліотека» -

# data[].attributes.attachment_link.title
Митці «Розстріляного відродження» - КЗК «Покровська бібліотека»

# data[].attributes.attachment_link.description
Щорічно, у третю неділю травня, в Україні вшановують пам’ять жертв політичних репресій. Увесь радянський період в історії України позначений репресіями. За час комуністичного режиму, за підрахунками істориків, через репресії радянських каральних органів (ЧК-ОГПУ-НКВС-МГБ-КДБ) пройшло понад 10 мільйонів громадян. Радянська влада створила тотальну систему стеження і доносів, а на території російського Сибіру для утримування репресованих та

# data[].attributes.headline
Розстріляне відродження: повернуті із забуття

# data[].attributes.subject
Розстріляне відродження: повернуті із забуття

# data[].attributes.attachment_link.title
Розстріляне відродження: повернуті із забуття

# data[].attributes.attachment_link.description
30-ті роки ХХ століття стали однією з найтрагічніших сторінок в історії України. Ціла когорта талановитих, рішучих, завзятих і сильних д…