# data[].attributes.headline
1. Розширення розуміння інклюзивної освіти.

# data[].attributes.subject
1. Розширення розуміння інклюзивної освіти.

# data[].attributes.body
Інклюзія стосується всіх дітей, незалежно від особистості, бекграунду чи здібностей. Хоча визначення інклюзії є в законодавчій базі 68% країн, тільки 57% цих визначень містять численні маргінальні групи. У 26% країн визначення інклюзивної освіти охоплює тільки людей з інвалідністю або особливими освітніми потребами.

Системи освіти, які шанують різноманіття й дотримуються переконання, що кожна людина має потенціал і до неї треба ставитися з гідністю, дають можливість усім навчатися не тільки базових речей, але і здобувати широке коло навичок, необхідних для побудови стійких суспільств.

Це не про заснування департаменту освіти, який займається інклюзією. Це радше про недискримінацію і приймання кожного, створення всіх можливих розумних пристосувань для задоволення різних потреб і роботу в напрямі гендерної рівності.

# data[].attributes.headline
2. Спрямування фінансування на тих, хто позаду.

# data[].attributes.subject
2. Спрямування фінансування на тих, хто позаду.

# data[].attributes.body
Не може йтися про інклюзію, коли чверть мільярда дітей і молоді залишаються поза школою й багато учнів рано її кидають. До прикладу, дві африканські країни виключають вагітних дівчаток зі шкіл, а 117 країн дозволяють дитячі шлюби. Як тільки правові інструменти будуть спрямовані на подолання цих бар’єрів, уряди потребуватимуть підходу, який передбачає виділення загального фінансування для створення інклюзивного середовища для всіх учнів, а також цільового фінансування, щоби якомога швидше наблизитися до тих, хто найбільш позаду.

Поряд із забезпеченням доступу до школи, раннє втручання може суттєво зменшити потенційний вплив інвалідності на прогресування й навчання.

# data[].attributes.headline
3. Обмін досвідом і ресурсами.

# data[].attributes.subject
3. Обмін досвідом і ресурсами.

# data[].attributes.body
Це єдиний спосіб підтримати перехід до інклюзії. Закони 25% країн (понад 40% в Азії, Латинській Америці та Карибах) передбачають навчання учнів з інвалідністю окремо, 10% – в інтегрованих структурах і 17% – в інклюзивних. Решта обирають різні комбінації.

У багатьох аспектах досягнення інклюзії – управлінський виклик. Одних людських і матеріальних ресурсів для подолання нерівності мало. Історично ці ресурси концентрувалися в кількох місцях. У деяких країнах ресурсні центри або виїзні спеціалісти допомагають із налагодженням інклюзії.

# data[].attributes.headline
4. Залучення до змістовної консультації громади й батьків.

# data[].attributes.subject
4. Залучення до змістовної консультації громади й батьків.

# data[].attributes.body
Інклюзія не може бути нав’язана зверху. Батьки можуть підтримувати дискримінаційні погляди про гендер, інвалідність, етнічність, расову чи релігійну належність.

15% батьків у Німеччині і 59% у Гонконзі бояться, що діти з інвалідністю заважатимуть навчанню інших. У штаті Квінсленд (Австралія) 37% учнів спецшкіл – це учні, яких забрали зі звичайних. Уряди повинні надавати простір громадам для рівного висловлення своїх преференцій під час напрацювання політик інклюзивної освіти.

У країнах ОЕСР частка учнів, які відчували, що вони належать до школи, впала з 82% у 2003 році до 73% у 2015. Школи повинні підвищувати взаємодію всередині та за своїми межами, наприклад, через батьківські асоціації. Кожна думка має враховуватися.

# data[].attributes.headline
5. Забезпечити співпрацю між різними департаментами й секторами.

# data[].attributes.subject
5. Забезпечити співпрацю між різними департаментами й секторами.

# data[].attributes.body
Інклюзія в освіті – лише частина соціальної інтеграції. Міністерства, які поділяють адміністративну відповідальність за інклюзивну освіту, повинні співпрацювати у сферах виявлення потреб, обміну інформацією та розроблення програм.

Не всі програми, націлені на неблагополучні групи, можуть бути реалізовані в одному місці. Однак вони мають максимально взаємодіяти. У 89% країн у школах є програми підтримування здоров’я та харчування. Утім, децентралізація може посилити нерівність, якщо не враховувати можливості на місцях. Наприклад, у Британії, хоча кількість дітей та молоді, які потребують підтримання, зросла на 33% між 2015 та 2019 роками, фінансування плану підтримки на місцях зросло лише на 7%.

Центральні уряди повинні забезпечити кадрову та фінансову підтримку місцевих органів влади у сфері інклюзії.

# data[].attributes.headline
8. Підготовка, розширення можливостей і мотивація освітян.

# data[].attributes.subject
8. Підготовка, розширення можливостей і мотивація освітян.

# data[].attributes.body
Вчителі потребують навчання інклюзії. 25% учителів у 48 країнах із середнім і високим рівнями доходу звітують про високу потребу в професійному розвитку у сфері навчання учнів з особливими освітніми потребами.

Інклюзивні підходи не мають трактуватися як тема виключно вузьких спеціалістів – а як ключовий елемент учительської освіти: першопочаткової чи як елементу професійного розвитку. Такі програми мають фокусуватися на подоланні усталених переконань, що деякі учні не здібні до навчання.

Директори шкіл мають бути готові до впровадження й комунікації інклюзивного шкільного духу. Освітяни також можуть бути прикладом для учнів та підтримувати інклюзію своїми ідеями.

# data[].attributes.headline
6. Створення простору для допомоги від неурядових організацій. 

# data[].attributes.subject
6. Створення простору для допомоги від неурядових організацій. 

# data[].attributes.body
Уряди мають забезпечити лідерство та діалог із НУО й переконатися, що надання освітніх послуг веде до інклюзії, відповідає стандартам і узгоджується з національною політикою, послуги не дублюються.

Уряд також повинен створити умови, які дадуть змогу НУО контролювати виконання урядових зобов’язань та обстоювати тих учнів, які виключені з освітнього процесу.

Кампанія НУО у Вірменії 2001 року призвела до створення нової законодавчої та бюджетної бази для впровадження інклюзивної освіти на національному рівні до 2025 року.

# data[].attributes.headline
7. Застосування універсального дизайну.

# data[].attributes.subject
7. Застосування універсального дизайну.

# data[].attributes.body
Переконайтеся, що інклюзивна система реалізує потенціал кожного учня. Усі діти мають навчатися за одним гнучким релевантним і досяжним навчальним планом. Таким, що визнає різноманіття й відповідає на різні навчальні потреби. Багато країн досі навчають учнів з інвалідністю за спеціальним навчальним планом, пропонують біженцям навчальний план їхньої батьківщини, щоби заохотити повернення додому, і схильні переводити дітей із меншими досягненнями на уповільнене навчання.

Розмовні та жестові мови та зображення в підручниках повинні робити всіх видимими, не допускати стереотипів. Жінки представлені в текстах та ілюстраціях в англомовному підручнику для середньої школи в Індонезії – у 44% випадків, у Бангладеші – у 37%, у Пенджабі (одна з провінцій Пакистану) – 24%.

Оцінювання повинно бути формувальним і давати змогу учням демонструвати результати навчання різними способами.

# data[].attributes.headline
9. Збір даних для інклюзії з увагою та повагою.

# data[].attributes.subject
9. Збір даних для інклюзії з увагою та повагою.

# data[].attributes.body
Уникайте стигматизації й навішування ярликів. Міністерства освіти повинні співпрацювати з іншими міністерствами й агенціями, які займаються статистикою, щоби збирати дані про населення узгоджено й розуміти масштаби неблагополуччя маргіналізованих верств населення.

Збір даних потрібний для планування та формування бюджету для надання послуг з інклюзивної освіти.

# data[].attributes.headline
10. Навчання від ровесників.

# data[].attributes.subject
10. Навчання від ровесників.

# data[].attributes.body
Перехід до інклюзивного навчання нелегкий. Інклюзія – це рух від дискримінації й упереджень у бік майбутнього. Ані темп, ані особливий напрям цих змін не можуть бути нав’язані, це все має вивчатися через обмін досвідом у вчительських спільнотах, на національних форумах і регіональних та глобальних платформах. Треба працювати разом, щоби збудувати світ, який вважає різноманіття чимось вартим шани, а не проблемою, яку треба виправити.