# data[].attributes.body
י. כהן

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
נולד בשנת תרפ"ב (1922) במצרים.

במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי והוצב לרגימנט הארצישראלי. הוא נפצע בתאונת דרכים וכעבור יומיים, ביום י"ח בכסלו תש"ד (15.12.1943) מת מפצעיו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי הבריטי בחיפה.

(דף זה הוא חלק ממפעל ההנצחה הממלכתי "יזכור", שנערך ע"י משרד הביטחון)

מקום מנוחתו בית העלמין הבריטי חיפה

# data[].attributes.attachment_link.title
טוראי י כהן - אתר יזכור

# data[].attributes.attachment_link.description
נולד בשנת תרפ"ב (1922) במצרים. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הבריטי והוצב לרגימנט הארצישראלי. הוא נפצע בתאונת דרכים וכעבור יומיים, ביום י"ח בכסלו תש"ד (15.12.1943) מת מפצעיו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי הבריטי בחיפה.

# data[].attributes.location_name
Йерусалим, Израиль

# data[].attributes.headline
Йерусалим, Израиль

# data[].attributes.subject
Йерусалим, Израиль

# data[].attributes.body
מקום קדוש דן זכותא

# data[].attributes.location_name
תל עדשים, ישראל

# data[].attributes.headline
שמריהו ויניק 

# data[].attributes.subject
שמריהו ויניק 

# data[].attributes.body
היה קצין צה"ל בדרגת רב-סרן בחטיבת גולני, מפקד סיירת גולני ובעל עיטור המופת. נהרג במהלך הקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים.

חני

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

שמריהו ויניק ( 11 באפריל 1950 - 22 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת רב-סרן ב חטיבת גולני, מפקד סיירת גולני ובעל עיטור המופת. נהרג במהלך הקרב על החרמון ב מלחמת יום הכיפורים.

שמריהו ויניק נולד וגדל במושב תל עדשים. למד בבית-הספר המשותף לתל- עדשים ול גניגר ולאחר מכן בבית-הספר החקלאי " כפר גלים" ליד חיפה.

באוקטובר 1968 התגייס לצה"ל ושובץ ב חטיבת גולני. עבר את ה גיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. עבר מסלול הכשרה כ לוחם וסיים קורס מ"כים חי"ר בהצטיינות. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר[1]. לחם ב מלחמת ההתשה ולקח חלק ב פשיטות שביצע צה"ל נגד המחבלים ב לבנון. בהמשך פיקד על פלוגה ג' ב גדוד 51. נחשב למפקד פלוגה מצטיין וזכה עם פלוגתו בבוחן הפלוגה החטיבתי[2]. בתפקידו הבא שימש מפקד סיירת גולני. הוא גם התייחס בכובד ראש לרכוזי הכוחות בצד הסורי בימים שלפני המלחמה והפציר לגבי צורך בפעילות מנע.

במלחמת יום הכיפורים

עם פרוץ הקרבות ב מלחמת יום הכיפורים עלה ויניק בראש הסיירת ל רמת הגולן. כבר בתחילת הקרבות נפצע מפגיעת רסיס בראשו, אולם סירב להתפנות לקבלת טיפול רפואי. מפקד חטיבת גולני, אל"ם אמיר דרורי, פקד עליו להיבדק, אולם הוא התעלם מן הפקודה והוסיף לפקד על חייליו בלחימה[3]. ב- 7 באוקטובר, במהלך קרבות הבלימה נגד צבא סוריה, הגיע ויניק עם מחצית הסיירת על מנת לתגבר את מוצב 104 אותו החזיקו חיילי גדוד 13. ויניק ארגן את הגנת המוצב וסייע למגיניו להדוף את התוקפים הסורים[4]. ב קרב ההבקעה לרמה הסורית הוביל ויניק פשיטות וסיורים בעומק השטח שבשליטת צבא סוריה. הכוח בפיקודו נתקל לא פעם בכוחות סוריים, הרג ושבה כמה מהם וכן השמיד טנק סורי[5].

על סיירת גולני בפיקודו של ויניק, הוטל לכבוש, במסגרת מבצע קינוח, את מוצב הרכבל העליון[6]. הפיקוד לא קבל את התוכנית שהתגבשה בחטיבה לאחר כישלון הכיבוש הראשון[7] ובשעה 4:15 הגיעה הסיירת למוצב רכבל עליון, למעט צוות אחד שנותר לאבטח את רכבל תחתון, ומצא אותו נטוש. כוח הצנחנים הסורי היה ערוך בעמדות חסימה נגד כוחות צה"ל במדרון הדרומי בעמדות שבנה מסלעים וששלטו על ציר הכביש המוליך מ"עיקול הטנק" ל מוצב החרמון הישראלי. ואז לאור המצב הקשה שנוצר חל שינוי תוכנית והמח"ט, דרורי, פקד על ויניק להיות מוכן להשאיר כוח קטן ב רכבל העליון ולחבור עם שאר הסיירת כדי לתגבר את כוחות גדוד 51 שלחמו על גבעה 16. כדי לבחון את ציר התנועה החשוף החל ויניק בשעה 04:28 לנוע דרומה במורד הכביש כשלפתע נורה לעברו צרור מעמדת תותח ללא רתע סורי שהייתה ממוקמת במחפורת לצד הכביש. ויניק נפצע אנושות בראשו, נפל על הכביש אך עדיין השיב אש[8]. קשרו האישי, סמל גלעד ליטן, זינק לעברו כדי לחלצו אך נפגע מכדור ונהרג. החובש, סמ"ר איתן פלונסקי, ניסה לחלץ את שניהם, אך נפגע בראשו ונהרג במקום[9]. באנדרטה לזכרם מצוין שמילותיו האחרונות של ויניק היו "צריך לכבוש את החרמון".[10]

ויניק נטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות בתל עדשים. על פועלו במלחמה הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.

משפחתו

שמריהו (שמרל'ה) היה הבן הצעיר משלושת ילדיהם של ברכה לבית ריכטר (נפטרה ב-2012[11]) ואברהם ויניק, ולו אח ואחות. אחיו, סגן-אלוף (מיל') צביקה ויניק, היה טייס מסוקים ומפקד ב חיל האוויר[12]. שניים מאחייניו קרואים על שמו.

אמו הייתה בת למשפחה מרובת ילדים ב פינסק. כל בני המשפחה עלו ארצה פרט לאח הצעיר, שלא הספיק לעלות ונספה ב שואה עם הוריה. שמריהו היה שם אביה שהיה שופט. אחי אמה היה הסופר איש קיבוץ גבת אהרן ישראלי (ארקה ויינר), בן-זוגה של הסופרת והמשוררת פניה ברגשטיין (בנם היחיד, גרשון ישראלי, כותב מוכשר בפני עצמו, נהרג ב מלחמת ששת הימים). אחותה הבכורה של אמו, שרה, נישאה לדוד בנארי, אחיו של נחום בנארי, והתיישבה ב יגור. בתה, טוראית שושנה בנארי, נהרגה ב שיירת הדסה. אחיה יעקב שופט היה מסאי ומתרגם יידי-עברי. אחיה אשר שופט היה חבר קיבוץ נגבה, משורר וסופר. הורי אביו הגיעו מאוקראינה והיו מראשוני תל עדשים.

אלישיב שמשי, "אליהם נשואות העיניים- על מפקדי חטיבות בשדה הקרב", משרד הביטחון - הוצאה לאור, 2006, עמ' 109-139.

דני אשר (עורך), "הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים", הוצאת 'מערכות', 2008.

אילן כפיר, "הקרב על החרמון", הוצאת דביר, 2013.

משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 161-227.

משה גבעתי, המערכה בחרמון - הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, תל אביב: הוצאת מערכות והוצאת מודן, תשע"ה-2015.

1. ^ אביחי בקר, "אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון", הוצאת משרד הביטחון, 2003, עמודים 10-11.

2. ^ אלוף-משנה אמיר דרורי, מתוך הספר "אני נשבע לך" (סדרת ראיונות בגלי צה"ל שערך אביגדור קהלני עם לוחמי מלחמת יום הכיפורים במלאת 30 שנה למלחמה), הוצאת כתר, 2003, עמודים 301-306

3. ^ "עדיין אותו ההר" ריאיון עם מג"ד 51 יודק'ה פלד, וכמצוין גם בספר על המערכה בחרמון מאת משה גבעתי

4. יועד לודר, ^ יודקה פלד, דויד כץ, רן גינוסר, הלוחמים חושפים: מה באמת קרה בחרמון?, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2012

5. ^ ברכה ויניק באתר "אבלים".

6. ^ בחירת שם, באתר "מספר סיפורים", 18 בנובמבר 2009.

# data[].attributes.attachment_link.title
שמריהו ויניק - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית שמריהו ויניק ( 11 באפריל 1950 - 22 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת רב-סרן ב חטיבת גולני, מפקד סיירת גולני ובעל עיטור המופת. נהרג במהלך הקרב על החרמון ב מלחמת יום הכיפורים. שמריהו ויניק נולד וגדל במושב תל עדשים.

# data[].attributes.location_name
אלקנה, ירושלים, ישראל

# data[].attributes.headline
אלקנה, ירושלים, ישראל

# data[].attributes.subject
אלקנה, ירושלים, ישראל

# data[].attributes.location_name
לטרון, לטרון

# data[].attributes.body
טוראי טוביה אונסדורפר
נפל בקרב לטרון ביום י״ט תמוז ה׳תש״ח
מענדי וחיה אדרעי

# data[].attributes.location_name
Нетания, Израиль

# data[].attributes.headline
Нетания, Израиль

# data[].attributes.subject
Нетания, Израиль

# data[].attributes.body
בית ראשון בארץ דן זכותא

# data[].attributes.headline
ירושלים, Israel רמות

# data[].attributes.subject
ירושלים, Israel רמות

# data[].attributes.body
מירה שארף
חברת ילדות, שליחה בהודו
נספתה מטיל בקרית מלאכי בביקורה בארץ

# data[].attributes.location_name
כפר יונה, ישראל

# data[].attributes.body
בן פלה ומשה,
ניספה באסון המסוקים

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בן פלה ומשה. נולד ביום כ"ט באייר תשל"ד (21.5.1974) בכפר יונה, כבן בכור למשפחתו. שגיא, כשמו, היה גבוה וחסון, נער יפה תואר ומראה. תמיד היה מלא שמחת חיים, תמיד מחייך. הוא היה תפארת המשפחה. את דרכו התחיל בגן הילדים והמשיך בבית- הספר היסודי הממלכתי-דתי "בר אילן", שניהם בכפר יונה. להמשך הלימודים עבר לתיכון הדתי "שפירא" בנתניה. בצעירותו, היה שגיא חניך בתנועת "בני עקיבא", ואחר כך גם הדריך בתנועה. הוא אהב לצאת לטיולים ולמסעות עם המדריכים והחניכים, וגם כשכבר היה חייל השתדל להצטרף לפעולות של החניכים, כמלווה וכעוזר למדריכים. בזמנו הפנוי אהב שגיא לשחק כדורגל וכדורסל, ובשבתות שיחק דומינו עם סבתו (אם אמו). שגיא אהב את כל בני משפחתו, לרבות משפחתו המורחבת. לכל אחד הקדיש תשומת לב ראויה, והיה ידוע בגישתו המיוחדת אל הילדים שביניהם.

במחצית יולי 1992 התגייס שגיא לצה"ל. הוא סיים טירונות של עתודאים, כדי שיוכל ללמוד עוד שנה במכללה הטכנולוגית הדתית לטכנאים ולהנדסאים. הוא למד במגמת שרטוט מכונות, וסיים בתואר טכנאי מכונות. בראשית מאי 1993 המשיך שגיא את שירותו בצה"ל. הוא הוצב בחיל החימוש ונשלח לקורס מכונאות טנקים. בסיום הקורס סופח לבסיס סדנת נפח ברמת הגולן. במחצית אפריל 1996 החל לשרת בצבא הקבע, בגדוד ברמת הגולן. הוא התמנה למפקד חוליה טכנית, וזכה להערכה רבה מצד מפקדיו על עבודתו. החיילים שהיו פקודיו מספרים, ששגיא לא התנהג אליהם כמפקד אלא כחבר. הוא ישב עמם בחדריהם, הכין קפה או תה ובילה בחברתם את הזמן הפנוי. כאשר נשאר בשבתות בבסיס, ידעו כולם שהם "חייבים" לקום לתפילה, כדי להשלים מניין לשגיא.

בערב של יום כ"ח בשבט תשנ"ז (4.2.1997) אירע אסון המסוקים, כששני מסוקי יסעור התנגשו מעל מושב שאר ישוב. שבעים ושלושה הלוחמים, שעשו את דרכם לפעילות מבצעית בלבנון, נהרגו. ביניהם נהרג שגיא, והוא בן עשרים ושלוש. שגיא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין הצבאי בנתניה. השאיר אחריו הורים, שני אחים - מיכאל ויוסף ואחות - רונה. לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סמל.

בני משפחתו הנציחו את זכרו של שגיא בפינת זיכרון בחדרו ובהכנסת ספר תורה לבית הכנסת בו נהג להתפלל. בית-הספר "שפירא", בו למד שגיא, הוציא לזכרו סידור תפילה, ובית-הספר "בר אילן" בכפר יונה הוציא לזכרו ספר תהילים. בחוברת צנועה, שהוציא בית-הספר "שפירא" בשיתוף עם המשפחה לזכרו של שגיא, פורסמו שירים ומכתבים שכתבו בני משפחתו וחבריו מתקופת הלימודים ומן השירות בצבא.

מפקד החטיבה בה שירת, כתב למשפחה במכתב ניחומים: "שגיא שירת ביחידתי כמכונאי טנקים וביצע את תפקידו במסירות ובמצוינות מקצועית, שאפיינה אותו תמיד."

(דף זה הוא חלק ממפעל ההנצחה הממלכתי "יזכור", שנערך ע"י משרד הביטחון)

מקום מנוחתו בית העלמין הצבאי נתניה

אזור: חלקה: 5 שורה: 3 קבר: 10

# data[].attributes.attachment_link.title
רב סמל שגיא ארזי - אתר יזכור

# data[].attributes.attachment_link.description
בן פלה ומשה. נולד ביום כ"ט באייר תשל"ד (21.5.1974) בכפר יונה, כבן בכור למשפחתו. שגיא, כשמו, היה גבוה וחסון, נער יפה תואר ומראה. תמיד היה מלא שמחת חיים, תמיד מחייך. הוא היה תפארת המשפחה. את דרכו התחיל בגן הילדים והמשיך בבית- הספר היסודי הממלכתי-דתי "בר אילן", שניהם בכפר יונה.