# data[].attributes.body
JEDNA RODA

Bila jednom jedna roda

Žudila za za svijetom

Što joj daje strast

U srcu njenu

Htjedoše ona poletjet

Ali nejde i nejde

Ujutro se ustadoše na nogu lijevu

I poletiše u vis

Da dotakne to sunce žuto

Što joj grije krila svaki dan

Da se naspava lakše

I ima bolji san

# data[].attributes.body
https://1drv.ms/w/s!ApAHQu4FiN7Sgmjd7I2w_4twBhx_?e=h7yWHB

Odabrala sam ovaj oblik pjesme jer mi se više sviđa.

# data[].attributes.body
Ljubav

Kad se najmanje nadamo

Ljubav se dogodi,
U srce pogodi,

A s nogu padamo.

Da vam iskreno kažem,
I mene je Amor pogodio
Svojom strelicom pamet odnio
Ne lažem.

Eh, da se barem ona pojavi
Da me snažno zagrli
I ne pusti nikad

Za njom venem,
za njom žudim
Budan ju sanjam.

# data[].attributes.body
Ljubavni sonet

Susret taj je bio koban i bolan.                                               Zrake sunca miluju njezinu put,
moju ljubav ona ne želi čut.
Sve mi se to čini kao ružan san.

Te plave oči gore i sijevaju;
te munje i gromovi nisu za me.
Poljupce jutarnje nosi vrijeme,
slatke usne njemu pjesmu pjevaju.

Volim je snažno i samo je gledam.
Znam patit ću zauvijek zbog nje;
osjećaje što poput vatre, nedam.

Tijelo mi je umorno, mlado;
teške su ljubavne misli i žudnje.
Muza moja je hladna, sniva rado.

Moja vrsta “petrarkiranja” je bliža idealnom Petrarkinom modelu. Sonet ima dva katrena i dva terceta. Stih je jedanaesterac. Rima je:
abba abba cdc cdc

# data[].attributes.body
Odabrala sam ovu temu zbog jednog filma koji sam nedavno gledala, a oblik mi je bio zadan.

# data[].attributes.body
Tada kad sam je vidio prvi put,

na snježnoj cesti tom bijelom putu

u njenom sivom vunenom kaputu,

od ljubavi za njom postao sam lud.

Svileni šal oko nježnog vrata.

K'o najsjajnije zvijezde u noći

blistale su njene crne oči,

a kosa joj uzela boje zlata,

Otmjeno se ona drži

Hladna, daleka, a ipak mila

nestvarno lijepa kao vila.

Ruka je njena pripala drugom.

Znam da nikad mene tražit neće.

U mom životu više nema sreće.

# data[].attributes.body
Ah ti što mi svoje srce nedaš,
Ah ti što mi snove kradeš,
A srce, nikako da mi dadeš,
Zar možda pravog čekaš.

Proklela si me vještice ti,
Što mi nedaš da usnem,
Jer ja ti se kunem,
Voljet ću te do smrti.

Što mi nedaš da te imam,
Što mi nedaš da te ljubim,
Što mi nedaš da te diram.

Lice tvoje rumeno,
I oči tvoje žarke,
Bezgriješna djevo,
nama je suđeno.

# data[].attributes.body
David Mršo 1.B