# data[].attributes.headline
Прискорення. Рівноприскорений рух

# data[].attributes.subject
Прискорення. Рівноприскорений рух

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дистанційна школа Країна Мрій

# data[].attributes.attachment_link.title
Дистанційне навчання фізика 9 клас. Рівноприскорений рух. Прискорення

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Стражник Небес

# data[].attributes.attachment_link.title
Ядерное оружие и его поражающие факторы (CCCP)

# data[].attributes.attachment_link.title
Якими є наслідки відмови України від ядерної зброї – Олексій Мельник

# data[].attributes.attachment_link.title
Испытание Царь-бомбы (официальная хроника)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Документальные фильмы

# data[].attributes.attachment_link.title
Discovery Игорь Курчатов создатель советской атомной бомбы

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
3.2.1. Класифікація ядерних вибухів
Ядерна зброя розроблена в США під час Другої світової війни в основному зусиллями європейських вчених (Ейнштейн, Бор, Фермі і ін.). Перше випробування цієї зброї відбулося в США на полігоні Аламогордо 16 липня 1945 року (в цей час в переможеної Німеччини проходила Потсдамська конференція). А тільки через 20 днів, 6 серпня 1945, на японське місто Хіросіму без всякої військової необхідності і доцільності була скинута атомна бомба колосальної для того часу потужності - 20 кілотонн. Через три дні, 9 серпня 1945, атомному бомбардуванню було піддано другий японське місто - Нагасакі. Наслідки ядерних вибухів були жахливі. У Хіросімі з 255 тис. Жителів були вбиті або поранені майже 130 тис. Осіб. З майже 200 тис. Жителів Нагасакі було уражено понад 50 тис. Чоловік.

Потім ядерну зброю було виготовлено і випробовувалася в СРСР (1949), у Великобританії (1952), у Франції (1960), в Китаї (1964). Зараз в науково-технічному відношенні до виробництва ядерної зброї готові понад 30 держав світу.

Тепер існують ядерні заряди, які використовують реакцію розподілу урану-235 і плутонію-239 і термоядерні заряди, в яких використовується (під час вибуху) реакція синтезу. При захопленні одного нейтрона ядро ​​урану-235 ділиться на два осколка, виділяючи гамма - кванти і ще два нейтрони (2,47 нейтрона для урану-235 і 2,91 нейтрона для плутонію - 239). Якщо маса урану більше третину, то ці два нейтрони ділять ще два ядра, виділяючи вже чотири нейтрони. Після поділу наступних чотирьох ядер виділяються вісім нейтронів і т.д. Відбувається ланцюгова реакція, яка призводить до ядерного вибуху.

Класифікація ядерних вибухів:

За типом заряду:

- ядерні (атомні) - реакція поділу;

- термоядерні - реакція синтезу;

- нейтронні - великий потік нейтронів;

- комбіновані.

По призначенню:

випробувальні;

У мирних цілях;

- у військових цілях;

За потужністю:

- сверхмалі (менше 1 тис. т. тротилу);

- малі (1 - 10 тис. т.);

- середні (10-100 тис. т);

- великі (100 тис. т. -1 Мт);

- надвеликі (понад 1 Мт).

По виду вибуху:

- висотний (понад 10 км);

- повітряний (світлова хмара не досягає поверхні Землі);

наземний;

надводний;

підземний;

Підводний.

Вражаюча фактори ядерного вибуху. Вражаючими факторами ядерного вибуху є:

- ударна хвиля (50% енергії вибуху);

- світлове випромінювання (35% енергії вибуху);

- проникаюча радіація (45% енергії вибуху);

- радіоактивне зараження (10% енергії вибуху);

- електромагнітний імпульс (1% енергії вибуху);

Ударна хвиля (УХ) (50% енергії вибуху). УХ - це зона сильного стиснення повітря, яка поширюється з надзвуковою швидкістю в усі сторони від центру вибуху. Джерелом ударної хвилі є високий тиск в центрі вибуху, досягає 100 млрд. КПа. Продукти вибуху, а також дуже нагріте повітря, розширюючись, стискають навколишній шар повітря. Цей стислий шар повітря і стискає наступний шар. Таким чином тиск передається від одного шару до іншого, створюючи УХ. Передній кордон стисненого повітря називається фронтом УХ.

Основними параметрами УХ є:

- надлишковий тиск;

- швидкісний напір;

- час дії ударної хвилі.

Надмірний тиск - це різниця між максимальним тиском у фронті УХ і атмосферним тиском.

Г ф = Г ф.макс Р 0

Вимірюється в кПа або кгс / см 2 (1 АГМ = 1,033 кгс / см 2 = = 101,3 кПа; 1 атм = 100 кПа).

Значення надлишкового тиску в основному залежить від потужності і виду вибуху, а також від відстані до центру вибуху.

Воно може досягати 100 кПа при вибухах потужністю 1 мт і більш.

Надмірний тиск швидко зменшується з видаленням від епіцентру вибуху.

Швидкісний напір повітря - це динамічне навантаження, яке створює потік повітря, позначається Р, вимірюється в кПа. Величина швидкісного напору повітря залежить від швидкості і щільності повітря за фронтом хвилі і тісно пов'язана з значенням максимального надлишкового тиску ударної хвилі. Швидкісний напір помітно діє при надмірному тиску понад 50 кПа.

Час дії ударної хвилі (надлишкового тиску) вимірюється в секундах. Чим більше час дії, тим більше нищівну силу УХ. УХ ядерного вибуху середньої потужності (10-100 кт) проходить 1000 м за 1,4 с, 2000 м через 4 с; 5000 м. - за 12 с. УХ вражає людей і руйнує будівлі, споруди, об'єкти і техніку зв'язку.

На незахищених людей ударна хвиля впливає безпосередньо і опосередковано (непрямі поразки - це ураження, які наносяться людині уламками будівель, споруд, осколками скла і іншими предметами, які під дією швидкісного напору повітря переміщаються з великою швидкістю). Травми, які виникають внаслідок дії ударної хвилі, підрозділяють на:

- легкі, характерні для РФ = 20 - 40 кПа;

- / span> середні, характерні для РФ = 40 - 60 кПа:

- важкі, характерні для РФ = 60 - 100 кПа;

- дуже важкі, характерні для РФ вище 100 кПа.

Під час вибуху потужністю в 1 Мт незахищені люди можуть одержати легкі травми, перебуваючи від епіцентру вибуху за 4,5 - 7 км, важкі - по 2 - 4 км.

Для захисту від УХ використовуються спеціальні сховища, а також підвали, підземні виробки, шахти, природні укриття, складки місцевості і ін.

Обсяг і характер руйнування будівель і споруд залежить від потужності і виду вибуху, відстані від епіцентру вибуху, міцності і розмірів будівель і споруд. З наземних будівель і споруд найбільш стійкими є монолітні залізобетонні споруди, будинки з металевим каркасом і будівлі антисейсмічного конструкції. При ядерному вибуху потужністю 5 Мт залізобетонні конструкції зруйнуються в радіусі 6,5 км., Цегляні будинки - до 7,8 км., Дерев'яні будуть повністю зруйновані в радіусі 18 км.

УХ має властивість проникати в приміщення через віконні і дверні прорізи, викликаючи руйнування перегородок і апаратури. Технологічне обладнання стійкіше і руйнується головним чином в результаті обвалення стін і перекриття будинків, в яких воно змонтоване.

Світлове випромінювання (35% енергії вибуху). Світлове випромінювання (СВ) є електромагнітним випромінюванням в ультрафіолетової, видимій та інфрачервоній областях спектру. Джерелом СВ є світлова область, яка поширюється зі швидкістю світла (300 000 км / с). Час існування світиться області залежить від потужності вибуху і становить для зарядів різних калібрів: надмалого калібру - десяті частини секунди, середнього - 2 - 5 с, надвеликого - кілька десятків секунд. Розмір світиться області для надмалого калібру - 50-300 м, середнього 50 - 1000 м, надвеликого - кілька кілометрів.

Основним параметром, що характеризує СВ, є світловий імпульс. Вимірюється в калоріях на 1 см 2 поверхні, розташованої перпендикулярно напрямку прямого випромінювання, а також в кілоджоулях на м 2:

1 кал / см 2 = 42 кДж / м 2.

Залежно від величини сприйнятого світлового імпульсу і глибини ураження шкірного покриву у людини виникають опіки трьох ступенів:

- опіки i ступеня характеризуються почервонінням шкіри, припухлістю, болючістю, викликаються світловим імпульсом 100-200 кДж / м 2;

- опіки II ступеня (пухирі) виникають при світловому імпульсі 200 ... 400 кДж / м 2;

- опіки III ступеня (виразки, змертвіння шкіри) з'являються при величині світлового імпульсу 400-500 кДж / м 2.

Велика величина імпульсу (більше 600 кДж / м 2) викликає обвуглювання шкіри.

Під час ядерного вибуху 20 кт опіки І ступеня будуть спостерігатися в радіусі 4,0 км., 11 ступеня - в межах 2,8 кт, III ступеня - в радіусі 1,8 км.

При потужності вибуху 1 Мт ці відстані збільшуються до 26,8 км., 18,6 км., І 14,8 км. відповідно.

СВ поширюється прямолінійно і не проходить крізь непрозорі матеріали. Тому будь-яка перешкода (стіна, ліс, броня, густий туман, пагорби і т.п.) здатна утворити зону тіні, захищає від світлового випромінювання.

Найсильнішим ефектом СВ є пожежі. На розмір пожеж впливають такі фактори, як характер і стан забудови.

При щільності забудови понад 20% вогнища пожежі можуть злитися в одну суцільну пожежу.

Втрати від пожежі Другій світовій війні склали 80%. При відомому бомбардуванню Гамбурга одночасно підпалювалося 16 тис. Будинків. Температура в районі пожеж сягала 800 ° С.

СВ значно підсилює дію УХ.

Проникаюча радіація (45% енергії вибуху) викликається випромінюванням і потоком нейтронів, які поширюються на кілька кілометрів навколо ядерного вибуху, іонізуючи атоми цього середовища. Ступінь іонізації залежить від дози випромінювання, одиницею виміру якої служить рентген (в 1 см сухого повітря при температурі і тиску 760 мм рт. Ст. Утворюється близько двох мільярдів пар іонів). Іонізуюча здатність нейтронів оцінюється в екологічних еквівалентах рентгена (Бер - доза нейтронів, вплив яких дорівнює впливові рентгена випромінювання).

Вплив проникаючої радіації на людей викликає у них променеву хворобу. Променева хвороба i ступеня (загальна слабкість, нудота, запаморочення, спітнілість) розвивається в основному при дозі 100 - 200 рад.

Променева хвороба II ступеня (блювота, різкий головний біль) виникає при дозі 250-400 рад.

Променева хвороба III ступеня (50% помирає) розвивається при дозі 400 - 600 рад.

Променева хвороба IV ступеня (в основному настає смерть) виникає при опроміненні понад 600 рад.

При ядерних вибухах малої потужності вплив проникаючої радіації значніше, ніж УХ і світлового опромінення. Зі збільшенням потужності вибуху відносна частка поразок проникаючої радіації зменшується, оскільки зростає число травм і опіків. Радіус ураження проникаючою радіацією обмежується 4 - 5 км. незалежно від збільшення потужності вибуху.

Проникаюча радіація суттєво впливає на ефективність роботи радіоелектронної апаратури і систем зв'язку. Імпульсне випромінювання, потік нейтронів порушують функціонування багатьох електронних систем, особливо тих, що працюють в імпульсному режимі, викликаючи перерви в електропостачанні, замикання в трансформаторах, підвищення напруги, спотворення форми і величини електричних сигналів.

При цьому випромінювання викликає тимчасові перерви в роботі апаратури, а потік нейтронів - незворотні зміни.

Для діодів при щільності потоку 1011 (германієві) і 1012 (кремнієві) нейтронів / ем 2 змінюються характеристики прямого і зворотного струмів.

У транзисторах зменшується коефіцієнт посилення струму і збільшується зворотний струм колектора. Кремнієві транзистори більш стійкі і зберігають свої зміцнювальні властивості при потоках нейтронів понад 1014 нейтронів / см 2.

Електровакуумні прилади стійкі і зберігають свої властивості до щільності потоку 571015 - 571016 нейтронів / см 2.

Резистори і конденсатори стійкі до щільності 1018 нейтронів / см 2. Потім у резисторів змінюється провідність, у конденсаторів збільшуються витоку і втрати, особливо для електролічільніх конденсаторів.

Радіоактивне зараження (до 10% енергії ядерного вибуху) виникає через наведену радіацію, випадання на землю осколків поділу ядерного заряду і частини залишкового урану-235 або плутонію-239.

Радіоактивне зараження місцевості характеризується рівнем радіації, який вимірюється в рентгенах на годину.

Випадання радіоактивних речовин триває при русі радіоактивної хмари під впливом вітру, внаслідок чого на поверхні землі утворюється радіоактивний слід у вигляді смуги зараженої місцевості. Довжина сліду може досягати декількох десятків кілометрів і навіть сотень кілометрів, а ширина - десятків кілометрів.

Залежно від ступеня зараження і можливих наслідків опромінення виділяють 4 зони: помірного, сильного, небезпечного і надзвичайно небезпечного зараження.

Для зручності вирішення проблеми оцінки радіаційної обстановки межі зон прийнято характеризувати рівнями радіації на 1 годину після вибуху (Р а) і 10 годин після вибуху, Р 10. Також встановлюють значення доз гамма-випромінювання Д, які отримують за час від 1 години після вибуху до повного розпаду радіоактивних речовин.

Зона помірного зараження (зона А) - Д = 40,0-400 радий. Рівень радіації на зовнішній межі зони Г в = 8 Р / год., Р 10 = 0,5 Р / год. У зоні А роботи на об'єктах, як правило, не зупиняються. На відкритій місцевості, розташованої в середині зони або у її внутрішньої межі, роботи припиняються на кілька годин.

Зона сильного зараження (зона Б) - Д = 4000-1200 рад. Рівень радіації на зовнішній межі Г в = 80 Р / ч., Р 10 = 5 Р / ч. Роботи зупиняються на 1 добу. Люди ховаються в притулках або евакуюються.

Зона небезпечного зараження (зона В) - Д = 1200 - 4000 рад. Рівень радіації на зовнішній межі Г в = 240 Р / ч., Р 10 = 15 Р / ч. У цій зоні роботи на об'єктах зупиняються від 1 до 3-4 діб. Люди евакуюються або ховаються в захисних спорудах.

Зона надзвичайно небезпечного зараження (зона Г) на зовнішньому кордоні Д = 4000 рад. Рівні радіації Г в = 800 Р / ч., Р 10 = 50 Р / ч. Роботи зупиняються на кілька діб і поновлюються після спаду рівня радіації до безпечного значення.

Для прикладу на рис. 23 показані розміри зон А, Б, В, Г, які утворюються під час вибуху потужністю 500 кт і швидкості вітру 50 км / год.

Характерною особливістю радіоактивного зараження при ядерних вибухах є порівняно швидкий спад рівнів радіації.

Великий вплив на характер зараження виробляє висота вибуху. При висотних вибухах радіоактивна хмара піднімається на значну висоту, зноситься вітром і розсіюється на великому просторі.

Таблиця
Залежність рівня радіації від часу після вибуху
Перебування людей на зараженій місцевості викликає їх опромінення радіоактивними речовинами. Крім того, радіоактивні частинки можуть потрапляти всередину організму, осідати на відкритих ділянках тіла, проникати в кров через рани, подряпини, викликаючи той чи інший ступінь променевої хвороби.

Для умов воєнного часу безпечною дозою загального одноразового опромінення вважаються наступні дози: протягом 4 діб - не більше ніж 50 рад, 10 діб - не більше 100 рад, 3 місяці - 200 рад, за рік - не більше 300 радий.

Для роботи на зараженій місцевості використовуються засоби індивідуального захисту, при виході з зараженої зони проводиться дезактивація, а люди підлягають санітарній обробці.

Для захисту людей використовуються притулку і укриття. Кожна споруда оцінюється коефіцієнтом ослаблення До слу, під яким розуміють число, яке вказує, у скільки разів доза опромінення в сховище менше дози опромінення на відкритій місцевості. Для кам'яних будинків До посуд - 10, автомобіля - 2, танк - 10, підвалів - 40, для спеціально обладнаних сховищ він може бути ще більшим (до 500).

Електромагнітний імпульс (EMI) (1% енергії вибуху) являє собою короткочасний сплеск напруги електричного і магнітного полів і струмів внаслідок руху електронів від центру вибуху, що виникають внаслідок іонізації повітря. Амплітуда EMI дуже швидко зменшується по експоненті. Тривалість імпульсу дорівнює сотої частини мікросекунди (рис. 25). За першим імпульсом внаслідок взаємодії електронів з магнітним полем Землі виникає друге, більш тривалий імпульс.

Діапазон частот ЕМІ - до 100 м Гц, але в основному його енергія розподілена біля середньо-частотного діапазону 10-15 кГц. Вражаюча дія EMI - кілька кілометрів від центру вибуху. Так, при наземному вибуху потужністю 1 Мт вертикальна складова електричного поля EMI на відстані 2 км. від центру вибуху - 13 кВ / м, на 3 км - 6 кВ / м, 4 км - 3 кВ / м.

EMI безпосередньо на тіло людини не впливає.

При оцінці впливу на електронну апаратуру EMI потрібно враховувати і одночасний вплив EMI - випромінювання. Під впливом випромінювання збільшується провідність транзисторів, мікросхем, а під впливом EMI відбувається їх пробивання. EMI є надзвичайно ефективним засобом для пошкодження електронної апаратури. У програмі СОІ передбачено проведення спеціальних вибухів, при яких створюється EMI, достатній для знищення електроніки.

Усі творці ядерної зброї щиро вважали, що вони роблять добру справу, рятуючи світ від "коричневої чуми", "комуністичної зарази" і "імперіалістичної експансії". Для країн, які прагнули до володіння енергією атома, це було архіважливим завданням - бомба виступала символом і гарантом їх національної безпеки і спокійного майбутнього. Саме смертоносне з усіх винайдених людиною знарядь вбивства в очах творців було і найпотужнішим гарантом миру на Землі.

В основі поділу і синтезу

Десятиліття, що пройшли після сумних подій початку серпня 1945 року - вибухів американських атомних бомб над японськими містами Хіросіма і Нагасакі, - підтвердили правоту вчених, які дали в руки політиків небувале зброю нападу і відплати. Двох бойових застосувань цілком вистачило для того, щоб ми змогли прожити 60 років, обходячись у військових діях без застосування ядерної зброї. І дуже хочеться сподіватися на те, що даний вид зброї так і залишиться головним стримуючим фактором нової світової війни і ніколи не буде застосований за бойовим призначенням.

Ядерна зброя визначають як "зброю масового ураження вибухової дії, засноване на використанні енергії, що виділяється при ядерних реакціях поділу або синтезу". Відповідно ядерні заряди поділяють на ядерні та термоядерні. Шляхи звільнення енергії атомного ядра за допомогою поділу або синтезу були зрозумілі фізикам вже до кінця 1930-х років. Перший шлях припускав ланцюгову реакцію поділу ядер важких елементів, другий - злиття ядер легких елементів з утворенням важчого ядра. Потужність ядерного заряду зазвичай висловлюють через "тротиловий еквівалент", тобто кількість звичайної вибухової речовини тротилу, яке потрібно підірвати, щоб вивільнилася така ж енергія. Одна ядерна бомба може бути еквівалентна за такою шкалою мільйону тонн тротилу, проте наслідки від її вибуху можуть виявитися набагато гірше, ніж від вибуху мільярда тонн звичайної вибухівки.

наслідки збагачення

Для отримання ядерної енергії шляхом ділення особливий інтерес представляють ядра ізотопів урану з атомною вагою 233 і 235 (233 U і 235 U) і плутонію - 239 (239 Pu), діляться під впливом нейтронів. Зв'язок частинок у всіх ядрах обумовлена ​​сильною взаємодією, особливо ефективним на малих відстанях. У великих ядрах важких елементів цей зв'язок слабший, оскільки електростатичні сили відштовхування між протонами як би "розпушують" ядро. Розпад ядра важкого елемента під дією нейтрона на два швидко летять осколка супроводжується вивільненням великої кількості енергії, випусканням гамма-квантів і нейтронів - в середньому 2,46 нейтрона на одне розпалося уранове ядро ​​і 3,0 - на одне плутонієве. Завдяки тому що при розпаді ядер число нейтронів різко зростає, реакція поділу може миттєво охопити все ядерне пальне. Так відбувається при досягненні "критичної маси", коли починається ланцюгова реакція поділу, що призводить до атомного вибуху.
1 - корпус
2 - вибуховий механізм
3 - звичайне вибухова речовина
4 - електродетонатор
5 - нейтронний відбивач
6 - ядерне пальне (235U)
7 - джерело нейтронів
8 - процес обтиску ядерного пального у напрямку досередини вибухом
Залежно від способу отримання критичної маси розрізняють атомні боєприпаси гарматного і имплозивного типу. У простому боєприпасі гарматного типу дві маси 235 U, кожна з яких менше критичної, з'єднуються за допомогою заряду звичайної вибухової речовини (ВВ) шляхом пострілу з своєрідною внутрішньої гармати. Ядерне пальне можна розділити і на більше число частин, які будуть з'єднуватися вибухом навколишнього їх ВВ. Така схема складніше, але дозволяє досягати великих потужностей заряду.

У боєприпасі имплозивного типу уран 235 U або плутоній-239 Pu обжимается вибухом розташованого навколо них звичайного вибухової речовини. Під дією вибухової хвилі щільність урану або плутонію різко підвищується і "надкрітіческіх маса" досягається при меншій кількості ділиться матеріалу. Для більш ефективного протікання ланцюгової реакції пальне в боєприпасах обох типів оточують нейтронним відбивачем, наприклад на основі берилію, а для ініціювання реакції в центрі заряду розташовують джерело нейтронів.

Ізотопу 235 U, необхідного для створення ядерного заряду, в природному урані міститься лише 0,7%, решта - стабільний ізотоп 238 U. Для отримання достатньої кількості розділяти матеріалу виробляють збагачення природного урану, і це було однією з найскладніших в технічному плані завдань при створення атомної бомби. Плутоній отримують штучно - він накопичується в промислових ядерних реакторах, за рахунок перетворення 238 U в 239 Pu під дією потоку нейтронів.

Клуб взаємного залякування
Вибух радянської ядерної бомби 29 серпня 1949 року повідомив усім про закінчення американської ядерної монополії. Але ядерна гонка тільки розгорталася, до неї дуже скоро приєдналися нові учасники.

3 жовтня 1952 року вибухом власного заряду заявила про вступ до "ядерного клубу" Великобританія, 13 лютого 1960 року - Франція, а 16 жовтня 1964 року - Китай.

Політичне вплив ядерної зброї як засобу взаємного шантажу добре відомо. Загроза швидкого нанесення противнику потужного відповідного ядерного удару була і залишається головним стримуючим фактором, що змушує агресора шукати інші шляхи ведення військових дій. Це проявилося і в специфічному характері третьої світової війни, обережно іменувалася "холодної".

Офіційна "ядерна стратегія" добре відображала і оцінку загальної військової могутності. Так, якщо цілком впевнене в своїй силі держава СРСР в 1982 році оголосило про "незастосування ядерної зброї першим", то єльцинська Росія змушена була оголосити про можливість застосування ядерної зброї навіть проти "неядерного" противника. "Ракетно-ядерний щит" і сьогодні залишився головною гарантією від зовнішньої небезпеки та однією з основних опор самостійної політики. США в 2003 році, коли агресія проти Іраку була вже вирішеною справою, від балачок про "несмертельної" зброї перейшли до загрози "можливого використання тактичної ядерної зброї". Інший приклад. Уже в перші роки XXI століття "ядерний клуб" поповнили Індія і Пакистан. І майже відразу призвела до різкого загострення протистояння на їх кордоні.

Експерти МАГАТЕ і преса давно стверджують, що Ізраїль "у стані" провести кілька десятків ядерних боєприпасів. Ізраїльтяни ж вважають за краще загадково посміхатися - сама можливість наявності ядерної зброї залишається потужним засобом тиску навіть в регіональних конфліктах.

Згідно імплозівной схемою

При достатньому зближенні ядер легких елементів між ними починають діяти ядерні сили тяжіння, що робить можливим синтез ядер більш важких елементів, який, як відомо, продуктивніше розпаду. Повний синтез в 1 кг суміші, оптимальної для термоядерної реакції, дає енергії в 3,7-4,2 рази більше, ніж повний розпад 1кг урану 235 U. До того ж для термоядерного заряду не існує поняття критичної маси, а саме це обмежує можливу потужність ядерного заряду декількома сотнями кілотонн. Синтез дозволяє досягти рівня потужності в мегатонни тротилового еквівалента. Але для цього ядра треба зблизити на таку відстань, при якому виявляться сильні взаємодії - 10 -15 м. Зближенню перешкоджає електростатичне відштовхування між позитивно зарядженими ядрами. Щоб подолати цей бар'єр, треба розігріти речовину до температури в десятки мільйонів градусів (звідки і назва "термоядерна реакція"). При досягненні надвисоких температур і стану щільною іонізованої плазми ймовірність початку реакції синтезу різко підвищується. Найбільші шанси мають ядра важкого (дейтерій, D) і надважкого (тритій, T) ізотопів водню, тому перші термоядерні заряди і іменували "водневими". При синтезі вони утворюють ізотоп гелію 4 Нe. Справа залишається за малим - досягти таких високих температур і тиску, які бувають всередині зірок. Термоядерні боєприпаси ділять на двофазні (деленіесінтез) і трифазні (деленіесінтез-розподіл). Однофазним розподілом вважається ядерний або "атомний" заряд. Перша схема двухфазного заряду була знайдена на початку 1950-х Я.Б. Зельдовичем, А.Д. Сахаровим і Ю.А. Трутнєвим в СРСР і Е. Теллером і С. Уламом в США. В основі лежала ідея "радіаційної імплозії" - методу, при якому нагрів і обтиснення термоядерного заряду відбуваються за рахунок випаровування навколишнього його оболонки. В процесі виходив цілий каскад вибухів - звичайна вибухівка запускала атомну бомбу, а атомна бомба підпалювала термоядерну. Як термоядерного палива тоді використовували дейтерид літію-6 (6 LiD). При ядерному вибуху ізотоп 6 Li активно захоплював нейтрони ділення, розпадаючись на гелій і тритій, утворюючи необхідну для реакції синтезу суміш дейтерію і тритію.

22 листопада 1955 року було підірвана перша радянська термоядерна бомба проектною потужністю близько 3 Мт (за рахунок заміни частини 6 LiD на пасивний матеріал потужність знизили до 1,6 Мт). Це було більш досконале зброю, ніж громіздке стаціонарне пристрій, підірваний американцями трьома роками раніше. А 23 лютого 1958 роки вже на Новій Землі зазнали наступний, більш потужний заряд конструкції Ю.А. Трутнева і Ю.Н. Бабаєва, який став основою для подальшого розвитку вітчизняних термоядерних зарядів.

У трифазною схемою термоядерний заряд оточений ще і оболонкою з 238 U. Під впливом нейтронів високих енергій, що утворюються при термоядерному вибуху, відбувається поділ ядер 238 U, яке вносить додатковий внесок в енергію вибуху.

Детонацію ядерних боєприпасів забезпечують складні багатоступінчасті системи, що включають блокувальні пристрої, виконавчі, допоміжні, дублюючі вузли. Свідченням їх надійності та міцності корпусів боєприпасів може служити те, що жодна з багатьох аварій з ядерною зброєю, що трапилися за 60 років, не викликало вибуху або радіоактивного витоку. Бомби горіли, потрапляли в авто- і залізничні катастрофи, відривалися від літаків і падали на землю і в море, але жодна при цьому не вибухнула мимоволі.

Термоядерні реакції перетворюють в енергію вибуху всього 1-2% маси реагує речовини, і це далеко не межа з точки зору сучасної фізики. Значно більш високих потужностей можна досягти, використовуючи реакцію анігіляції (взаємне знищення речовини і антиречовини). Але поки реалізація таких процесів в "макромасштабах" - область теорії.

Вражаюча дія повітряного ядерного вибуху потужністю 20 кт. Для наочності вражаючі фактори ядерного вибуху "розкладені" по окремим "лінійок". Прийнято розрізняти зони помірного (зона А, доза радіації, отримана за час повного розпаду, від 40 до 400 р), сильного (зона Б, 400-1 200 р), небезпечного (зона В, 1 200-4 000 р), особливо небезпечного (зона Г, надзвичайна, 4 000-10 000 р) зараження

мертві пустелі
Вражаючі фактори ядерної зброї, можливі способи їх посилення, з одного боку, і захисту від них - з іншого перевірялися в ході численних випробувань, в тому числі - за участю військ. У Радянській Армії провели два військових навчання з реальним застосуванням ядерної зброї - 14 вересень 1954 року на Тоцький полігоні (Оренбурзька область) і 10 вересня 1956 на Семипалатинському. Про це у вітчизняній пресі в останні роки вийшло багато публікацій, в яких чомусь упустили той факт, що в США провели вісім аналогічних військових навчань. Одне з них - "Дезерт Рок-IV" - пройшло приблизно в той же час, що і Тоцький, в Юкка-Флет (штат Невада).
1 - ініціює ядерний заряд (з розділеним на частини ядерним пальним)
2 - термоядерна пальне (суміш D і T)
3 - ядерне пальне (238U)
4 - ініціює ядерний заряд після підриву шашок звичайного ВВ
5 - джерело нейтронів. Випромінювання, викликане спрацьовуванням ядерного заряду, породжує радіаційну імплозію (випаровування) оболонки з 238U, що стискає і підпалюють термоядерна паливо
реактивна катапульта

Будь-яке зброя повинна містити спосіб доставки боєприпасу до цілі. Для ядерних і термоядерних зарядів таких способів придумано чимало до різних видів збройних сил і родів військ. Ядерна зброя прийнято розділяти на "стратегічне" і "тактична". "Стратегічні наступальні озброєння" (СНО) призначені перш за все для ураження на території противника цілей, найбільш важливих для його економіки і збройних сил. Основними елементами СНО є міжконтинентальні балістичні ракети наземного базування (МБР), балістичних ракет підводних човнів (БРПЛ) і стратегічні бомбардувальники. У США таке поєднання отримало назву "ядерної тріади". В СРСР основна роль відводилася Ракетним військам стратегічного призначення, чия угруповання стратегічних МБР служила для противника головним стримуючим фактором. На ракетні підводні крейсера, що вважалися менш уразливими при ядерному нападі противника, покладалося завдання удару у відповідь. Бомбардувальники призначалися для продовження війни після обміну ядерними ударами. Тактичну зброю - зброю поля бою.

діапазон потужності
За потужністю ядерних боєприпасів їх ділять на надмалі (до 1 кт), малі (від 1 до 10 кт), середні (від 10 до 100 кт), великі (від 100 кт до 1 Мт), надвеликі (понад 1 Мт). Тобто Хіросіма і Нагасакі виявляються в нижній частині шкали "середніх" боєприпасів.

В СРСР на полігоні Нова Земля 30 жовтня 1961 року висадили найпотужніший термоядерний заряд (основні розробники - В.Б. Адамський, Ю.Н. Бабаєв, А.Д. Сахаров, Ю.Н. Смирнов і Ю.А. Трутнєв). Проектна потужність "супербомби" масою близько 26 т досягала 100 Мт, але для випробувань її "споловинив" до 50 Мт, а підрив на висоті 4 000 м і ряд додаткових заходів виключили небезпечне радіоактивне забруднення місцевості. А.Д. Сахаров пропонував морякам виготовити гігантську торпеду зі стомегатонним зарядом для удару по портам і прибережним містам противника. Як він сам згадував: "контр-адмірал П.Ф. Фокін ... був шокований "людоїдським характером" проекту і зауважив у розмові зі мною, що військові моряки звикли боротися з озброєним противником у відкритому бою і що для нього огидна сама думка про таке масове вбивство "(цитується по А.Б. Колдобскому" Стратегічний підводний флот СРСР і Росії, минуле, сучасне, майбутнє "). Видатний конструктор ядерної зброї Л.П. Феоктистов висловлюється про цю ідею: "В наших колах вона була широко відома і викликала і іронію своєї нездійсненністю, і повне неприйняття через блюзнірською, глибоко антигуманної суті".

Американці свій найпотужніший вибух в 15 Мт виробили 1 березня 1954 року біля атола Бікіні в Тихому океані. І знову не без наслідків для японців - радіоактивні опади накрили знаходився більш ніж в 200 км від Бікіні японський траулер "Фукурю-мару". 23 рибалки отримали високу дозу радіації, один помер від променевої хвороби.

Самим "малим" тактичною ядерною зброєю можна вважати американську систему "Деві Крокет" 1961 року - 120 і 155-мм безвідкатні гармати з ядерним снарядом в 0,01 кт. Втім, від системи незабаром відмовилися. Ідею "атомної кулі" на основі каліфорнія-254 (штучно одержуваного елемента з дуже малою критичною масою) не стали і реалізовувати.

ядерна зима
До кінця 1970-х років ядерний паритет протиборчих наддержав за всіма компонентами і безвихідь "ядерної стратегії" стали очевидні. І тут - дуже своєчасно - вийшла на арену теорія "ядерної зими". З радянського боку серед її творців називають академіків М.М. Моїсеєва і Г.С. Голіцина, з американської - астронома К. Сагана. Г.С. Голіцин коротко так викладає наслідки ядерної війни: "Масові пожежі. Небо чорне від диму. Попіл і дим поглинають сонячне випромінювання. Атмосфера нагрівається, а поверхня остигає - сонячні промені до неї не доходять. Зменшуються все ефекти, пов'язані з випарами. Припиняються мусони, які переносять вологу з океанів на континенти. Атмосфера стає сухою і холодною. Все живе гине ". Тобто незалежно від наявності притулків і рівня радіації вижили в ядерній війні приречені на смерть просто від голоду і холоду. Теорія отримала своє "математичне" чисельну підтвердження і чимало розбурхала уми в 1980-і роки, хоча відразу ж зустріла неприйняття в наукових колах. Багато фахівців сходилися на думці про те, що в теорії ядерної зими наукова достовірність принесена в жертву гуманітарних, а точніше, політичним, прагненням - прискорити ядерне роззброєння. Цим і пояснюється її популярність.

Обмеження ядерних озброєнь було цілком логічно і стало успіхом не дипломатії і "екологів" (які часто стають просто інструментом поточної політики), а військової технології. Високоточна зброя, здатна на дальності в кілька сот кілометрів "покласти" звичайний заряд з точністю до десятків метрів, генератори потужних електромагнітних імпульсів, що виводять з ладу радіоелектронні засоби, об'ємно-детонуючі і термобарические боєприпаси, що створюють великі зони руйнування, дозволяють вирішувати ті ж завдання, що і тактичну ядерну зброю, - без ризику викликати загальну ядерну катастрофу.

варіації пусків

Керовані ракети - головний носій ядерної зброї. Ракети міжконтинентальної дальності з ядерними бойовими частинами - найбільш грізна складова ядерних арсеналів. Боєголовка (бойовий блок) доставляється до мети за мінімальний час, при цьому є важко вражати ціль. З ростом точності попадання МБР перетворилися на засіб ураження добре захищених цілей, включаючи життєво важливі об'єкти військового і цивільного призначення. Істотно підвищили ефективність ракетно-ядерної зброї поділені боєголовки. Так, 20 боєприпасів по 50 кт по ефективності аналогічні одному в 10 Мт. Розділились головки індивідуального наведення легше проривають систему протиракетної оборони (ПРО), ніж моноблочна. Розробка маневрують бойових блоків, траєкторію яких противник не може прорахувати, ще більш ускладнила роботу ПРО.

МБР наземного базування зараз встановлюють або в шахти, або на мобільні установки. Шахтна установка - найбільш захищена і готова до негайного пуску. Американська ракета шахтного базування "Мінітмен-3" може доставити на дальність до 13 000 км разделяющуюся боєголовку з трьома блоками по 200 кт кожна, російська Р-36М - на 10 000 км боєголовку з 8 блоків мегатонного класу (можлива і моноблочна бойова частина). "Мінометний" пуск (без яскравого факела двигуна), потужний комплекс засобів подолання ПРО підсилюють грізний вигляд ракет Р-36М і Н, названих на Заході SS-18 "Сатана". Але шахта стаціонарне, як її не ховай, і з часом її точні координати виявляться в польотної програмі бойових блоків противника. Інший варіант базування стратегічних ракет - мобільний комплекс, за допомогою якого можна тримати супротивника в невіданні про місце пуску. Наприклад, бойовий залізничний ракетний комплекс, замаскований під звичайний склад з пасажирськими і рефрижераторними вагонами. Пуск ракети (наприклад - РТ-23УТТХ з 10 бойовими блоками і дальністю стрільби до 10 000 км) можна зробити з будь-якої ділянки шляху залізниці. Важкі всюдихідні колісні шасі дозволили розмістити пускові установки МБР і на них. Скажімо, російська універсальна ракета "Тополь-М" (РС-12м2 або SS-27) з моноблочною бойовою частиною і дальністю польоту до 10 000 км, поставлена ​​на бойове чергування в кінці 1990-х, призначена для шахтних і мобільних грунтових установок, передбачено її базування і на підводні човни. Бойова частина цієї ракети при вазі 1,2 тонни має потужність 550 кт, тобто кожен кілограм ядерного заряду в даному випадку еквівалентний майже 500 тоннам вибухівки.

Основний спосіб підвищити раптовість удару і залишити противнику менше часу на реакцію - скоротити час підльоту, розмістивши пускові установки ближче до нього. Цим різні сторони займалися досить активно, створюючи оперативно-тактичні ракети. Договір, підписаний М. Горбачовим і Р. Рейганом 8 грудня 1987 года, призвела до скорочення ракет середньої (від 1 000 до 5 500 км) і меншою (від 500 до 1 000 км) дальності. Причому за наполяганням американців до Договору включили комплекс "Ока" з дальністю не більше 400 км, що не потрапляв під обмеження: унікальний комплекс пішов "під ніж". Але нині вже розроблений новий російський комплекс "Іскандер".

Потрапили під скорочення ракети середньої дальності досягали мети всього за 6-8 хвилин польоту, в той час як решта на озброєнні міжконтинентальні балістичні ракети зазвичай знаходяться в дорозі 25-35 хвилин.

В американській ядерної стратегії вже років тридцять важлива роль відводиться крилатим ракетам. Їх переваги - висока точність, скритність польоту на малих висотах з огибанием рельєфу, мала радіолокаційна помітність і можливість нанесення масованого удару з кількох напрямків. Крилата ракета "Томагавк", яка запускається з надводного корабля або підводного човна, може донести ядерну або звичайну боєголовку на дальність до 2 500 км, долаючи яку приблизно за 2,5 години.

Ракетодром під водою

Основу морських стратегічних сил складають атомні підводні човни з ракетними комплексами підводного старту. Незважаючи на досконалі системи стеження за підводними човнами, рухливі "підводні ракетодрому" зберігають переваги скритності і раптовості дій. Балістична ракета підводного старту - виріб своєрідне за умовами розміщення і застосування. Велика дальність стрільби при широкій автономності плавання дозволяє човнам діяти ближче до своїх берегів, зменшуючи небезпеку того, що противник знищить човен до пуску ракет.

Можна порівняти два комплексу БРПЛ. Радянський атомний підводний човен типу "Акула" несе 20 ракет Р-39, на кожній - 10 бойових блоків індивідуального наведення потужністю по 100 кт, дальність стрільби - 10 000 км. Американська човен типу "Огайо" несе 24 ракети "Трайдент-D5", кожна може доставити на 11 000-12 000 км 8 бойових блоків в 475 кт, або 14 в 100-150 кт.

нейтронна бомба
Різновидом термоядерних стали нейтронні боєприпаси, які характеризуються підвищеним виходом початковій радіації. Велика частина енергії вибуху "йде" в проникаючу радіацію, а основний внесок в неї вносять швидкі нейтрони. Так, якщо взяти, що при повітряному вибуху звичайного ядерного боєприпасу 50% енергії "йде" в ударну хвилю, 30-35% - в світлове випромінювання і ЕМІ, 5- 10% - в проникаючу радіацію, решта - на радіоактивне зараження, то в нейтронном (для випадку, коли його ініціює і основний заряди вносять рівний внесок в енергоутворення) на ті ж чинники витрачається відповідно 40, 25, 30 і 5%. Результат: при надземному вибуху нейтронного боєприпасу в 1 кт руйнування споруд відбувається в радіусі до 430 м, лісові пожежі - до 340 м, зате радіус, в якому людина миттєво "вистачає" 800 рад, становить 760 м, 100 рад (променева хвороба) - 1 650 м. зона ураження живої сили зростає, зона руйнування зменшується. У США нейтронні боєприпаси зробили тактичними - у вигляді, скажімо, 203- і 155-мм снарядів потужністю від 1 до 10 кт.

Стратегія "бомберів"

Стратегічні бомбардувальники - американський В-52, радянські Ту-95 і М4 - були першим міжконтинентальних засобом ядерного нападу. МБР істотно потіснили їх в цій ролі. З озброєнням стратегічних бомбардувальників крилатими ракетами - на кшталт американської AGM-86B або радянської Х-55 (обидві несуть заряд до 200 кт на дальність до 2 500 км), що дозволяють наносити удари, не входячи в зону дії ворожої ППО, - їх значення зросло.

На озброєнні авіації залишається і таке "просте" засіб, як вільно падаюча ядерна авіабомба, наприклад американська В-61/83 з зарядом від 0,3 до 170 кт. Ядерні бойові заряди створювали для комплексів ППО і ПРО, але з вдосконаленням ракет і звичайних бойових частин від таких зарядів відмовилися. Зате ядерні вибухові пристрої вирішили "підняти вище" - в космічний ешелон ПРО. Один з давно запланованих його елементів - лазерні установки, в яких ядерний вибух служить потужним імпульсним джерелом енергії для накачування відразу декількох лазерів рентгенівського діапазону.

Тактична ядерна зброя також є в різних видах збройних сил і родах військ. Ядерні бомби, наприклад, можуть нести не тільки стратегічні бомбардувальники, а й багато літаків фронтової або палубної авіації.

У ВМС для ударів по портах, військово-морських баз, великим кораблям були ядерні торпеди, такі як радянська 533-мм Т-5 з зарядом потужністю 10 кт і рівна їй по потужності заряду американська Mk 45 ASTOR. У свою чергу протичовнова авіація могла нести ядерні глибинні бомби.

Російський тактичний мобільний ракетний комплекс "Точка-У" (на плаваючому шасі) доставляє ядерний або звичайний заряд на дальність "всього" до 120 км.

Першими зразками атомної артилерії були громіздка американська 280-мм гармата 1953 року і що з'явилися трохи пізніше радянські 406-мм гармата і 420-мм міномет. Згодом віддали перевагу створити "спецснаряди" до звичайних наземних артилерійських систем - до 155-мм і 203-мм гаубиць в США (потужністю від 1 до 10 кт), 152-мм гаубиць і гармат, 203-мм гармат і 240-мм мінометів в СРСР . Ядерні спецснаряди створювалися і для морської артилерії, наприклад американський 406-мм снаряд в 20 кт потужністю ( "одна Хіросіма" у важкому артилерійському снаряді).

ядерний рюкзак

Привертають так багато уваги "ядерні рюкзаки" створювалися зовсім не для підкладання під Білий дім або Кремль. Це - інженерні фугаси, службовці для створення загороджень за рахунок утворення воронок, завалів в гірських масивах і зон руйнувань і затоплень в поєднанні з радіоактивними опадами (при наземному вибуху) або залишкової радіацією в районі воронки (при підземному вибуху). Причому в одному "рюкзаку" може знаходитися як ціле ядерний вибуховий пристрій сверхмалого калібру, так і частина пристрою більшої потужності. Американський "рюкзак" Mк-54 потужністю в 1 килотонну при цьому важить всього 68 кг.

Розроблялися фугаси та іншого призначення. У 1960-і роки, наприклад, американцями була висунута ідея створення по кордоні НДР і ФРН так званого ядерно-мінного пояса. А британці збиралися в разі залишення своїх баз в ФРН закладати потужні ядерні заряди, які повинні були вибухнути з радіосигналу вже в тилу "наступаючої радянської армади".

Небезпека ядерної війни породила в різних країнах колосальні за розмахом і вартості державні будівельні програми - підземні сховища, командні пункти, сховища, транспортні комунікації і системи зв'язку. Появі і розвитку ракетно-ядерної зброї людство багато в чому зобов'язане освоєнням навколоземного космічного простору. Так, знаменита королівська ракета Р-7, яка вивела на орбіту і перший штучний супутник, і корабель "Восток-1", була розроблена для "закидання" термоядерного заряду. Значно пізніше ракета Р-36М стала основою для ракет-носіїв "Зеніт-1" і "Зеніт-2". Але вплив ядерної зброї було куди ширше. Сама наявність ракетно-ядерних озброєнь міжконтинентальної дальності робило необхідним створення комплексу засобів розвідки та управління, що охоплюють практично всю планету і базуються на угрупованню орбітальних супутників. Роботи над термоядерним зброєю сприяли розвитку фізики високих тисків і температур, істотно просунули астрофізику, пояснивши ряд процесів, що відбуваються у Всесвіті.

Творець атомної бомби Роберт Оппенгеймер в день першого випробування свого дітища сказав: "Якби на небі разом зійшли сотні тисяч сонць, їх світло могло б зрівнятися з сяйвом, що линули від Верховного Господа ... Я - є Смерть, великий руйнівник світів, що несе загибель всьому живому ". Ці слова були цитатою з "Бхагавад Гіти", яку американський фізик прочитав в оригіналі.

Фотографи з Лукаут Маунтейн стоять по пояс у пилу, піднятою ударною хвилею після ядерного вибуху (фото 1953 року).

Підводний ядерний вибух був проведений в ході операції "Hardtack". В якості мішеней використовувалися списані кораблі.

Проект "Апшот-Нотхол", випробування "Енні". Дата: 17, березня 1953 р .; проект: Апшот-Нотхол; випробування: Енні; місце: Нотхол, полігон в Неваді, сектор 4; потужність: 16 кт. (Photo: Wikicommons)

Назва випробування: Castle Bravo
Дата 1 березня 1954 року
Місце: атол Бікіні
Тип вибуху: на поверхні
Потужність: 15 мегатонн

Вибух водневої бомби Castle Bravo був найпотужнішим вибухом з усіх випробувань, коли або проведених США. Потужність вибуху виявилася набагато більше первинних прогнозів в 4-6 мегатонн.

Назва випробування: Castle Romeo
Дата: 26 березня 1954 року
Місце: на баржі в кратері Bravo, атол Бікіні
Тип вибуху: на поверхні
Потужність: 11 мегатонн

Потужність вибуху виявилася в 3 рази більше первинних прогнозів. Romeo був першим випробуванням, проведеним на баржі.

Проект "Домінік", випробування "Ацтек"

Саме так виглядає процес вивільнення великої кількості променистої і теплової енергії при атомному вибуху в повітрі над пустелею. Тут ще можна розгледіти військову техніку, яка за мить буде знищена ударною хвилею, відображеною у вигляді крони, яка оточила епіцентр вибуху. Видно як ударна хвиля відбилася від земної поверхні і ось-ось зіллється з вогненною кулею.

На випробувальному полігоні в пустелі Невада фотографами центру Лукаут Маунтейн в 1953 році була зроблена фотографія незвичайного явища (кільце вогню в ядерному грибі після вибуху снаряда з ядерної гармати), природа якого довгий час займала розуми вчених.

Проект "Апшот-Нотхол", випробування "граблі". В рамках цього випробування був проведений вибух атомної бомби потужністю 15 кілотонн, запущеної 280-міліметрової атомної гарматою. Випробування пройшло 25 травня 1953 року в полігоні Невади. (Photo: National Nuclear Security Administration / Nevada Site Office)

Грибоподібна хмара, утворене в результаті атомного вибуху випробування "Траки", проведеного в рамках проекту "Домінік".

Проект "Бастер", випробування "Дог".

Проект "Домінік", випробування "Йесо". Випробування: Йесо; дата: 10 червня 1962 р .; проект: Домінік; місце: 32 км на південь від острова Різдва; тип випробування: B-52, атмосферне, висота - 2,5 м; потужність: 3.0 мт; тип заряду: атомний. (Wikicommons)

Випробування "Лікорн" на території Французької Полінезії. Зображення №1. (Pierre J./French Army)

Випробування "Лікорн" на території Французької Полінезії. Зображення №2. (Photo: Pierre J./French Army)

Випробування "Лікорн" на території Французької Полінезії. Зображення №3. (Photo: Pierre J./French Army)

Для отримання хороших знімків на випробувальних полігонах часто працюють цілі команди фотографів. На фото: випробувальний ядерний вибух в пустелі Невада. Справа видно ракетні шлейфи, за допомогою яких вчені визначають характеристики ударної хвилі.

Випробування "Лікорн" на території Французької Полінезії. Зображення №4. (Photo: Pierre J./French Army)

Проект "Кастл", випробування "Ромео". (Photo: zvis.com)

Проект "Хардтек", випробування "Амбрелла". Випробування: Амбрелла; дата 8 червня 1958 р .; проект: Хардтек I; місце: лагуна атола Еніветок; тип випробування: підводний, глибина 45 м; потужність: 8кт; тип заряду: атомний.

Проект "Редвінг", випробування "Семіноле". (Photo: Nuclear Weapons Archive)

Випробування "Рия". Атмосферний випробування атомної бомби на території Французької Полінезії в серпні 1971 року. В рамках цього випробування, яке пройшло 14 серпня 1971 року, було підірвано термоядерна боєголовка під кодовою назвою "Рия", потужністю 1000 кт. Вибух стався на території атола Муруроа. Цей знімок був зроблений з відстані 60 км від нульової позначки. Photo: Pierre J.

Грибоподібна хмара від ядерного вибуху над Хіросімою (зліва) і Нагасакі (праворуч). На заключній стадії Другої світової війни, Сполучені Штати завдали 2 атомних удару по Хіросімі і Нагасакі. Перший вибух прогримів 6 серпня 1945 року, а другий - 9 серпня 1945 року. Це був єдиний випадок, коли ядерна зброя застосовувалося у військових цілях. Згідно з наказом президента Трумена, 6 серпня 1945 року американська армія скинула ядерну бомбу "Малюк" на Хіросіму, а 9 серпня пішов ядерний вибух бомби "Товстун", скинутої на Нагасакі. Протягом 2-4 місяців після ядерних вибухів в Хіросімі загинуло від 90 000 до 166 000 чоловік, а в Нагасакі - від 60 000 до 80 000. (Photo: Wikicommons)

Проект "Апшот-Нотхол". Полігон в Неваді, 17 березня 1953 року. Вибухова хвиля повністю зруйнувала Будова №1, розташоване на відстані 1,05 км від нульової позначки. Різниця в часі між першим і другим знімком становить 21/3 секунди. Камера була поміщена в захисний футляр з товщиною стінки 5 см. Єдиним джерелом світла в даному випадку була ядерна спалах. (Photo: National Nuclear Security Administration / Nevada Site Office)

Проект "Рейнджер", 1951 рік. Назва випробування невідомо. (Photo: National Nuclear Security Administration / Nevada Site Office)

Випробування "Трініті".

"Трініті" було кодовою назвою першого випробування ядерної зброї. Це випробування було проведено армією Сполучених Штатів 16 липня 1945 року, на території, розташованої приблизно в 56 км на південний схід від Сокорро, штат Нью-Мексико, на ракетному полігоні "Уайт Сендс". Для випробування використовувалася плутонієва бомба имплозивного типу, що отримала прізвисько "Штучка". Після детонації прогримів вибух потужністю еквівалентної 20 кілотонн тротилу. Дата проведення цього випробування вважається початком атомної ери. (Photo: Wikicommons)

Пристрій, підірваний при випробуванні Майка і назване "ковбасою", було першою цієї "водневої" бомбою мегатонного класу. Грибоподібна хмара досягла висоти 41 км при діаметрі 96 км.

АН602 (вона ж "Цар-бомба", вона ж "Кузькіна мать") - термоядерна авіаційна бомба, розроблена в СРСР в 1954-1961 рр. групою фізиків-ядерників під керівництвом академіка Академії наук СРСР І. В. Курчатова. Найпотужніше вибуховий пристрій за всю історію людства. За різними даними мало від 57 до 58,6 мегатонн тротилового еквівалента. Випробування бомби відбулися 30 жовтня 1961 року. (Wikimedia)

Вибух "MET", здійснений в рамках Операції "Тіпот". Примітно, що вибух "MET" по потужності був порівнянний з плутонієвої бомбою "Товстун", скинутої на Нагасакі. 15 квітня 1955 року народження, 22 кт. (Wikimedia)

Один з найпотужніших вибухів термоядерної водневої бомби на рахунку США - операція "Кастл Браво". Потужність заряду склала 10 мегатонн. Вибух був вироблено 1 березня 1954 року на атолі Бікіні, Маршаллові Острови. (Wikimedia)

Операція "Кастл Ромео" - один з найбільш потужних вибухів термоядреной бомби, вироблених США. Атолл Бікіні, 27 березня 1954 року народження, 11 мегатонн. (Wikimedia)

Вибух "Бейкер", показана біла поверхня води, потривожений повітряної ударної хвилею, і верх порожнистої колони бризок, що утворила напівсферичне хмара Вільсона. На задньому плані - берег атолу Бікіні, липень 1946 року. (Wikimedia)

Вибух американської термоядерної (водневої) бомби "Майк" потужністю 10,4 мегатонни. 1 листопада, 1952 року. (Wikimedia)

Операція "Парник" (англ. Operation Greenhouse) - п'ята серія американських ядерних випробувань і друга з них за 1951 рік. В ході операції випробовувалися конструкції ядерних зарядів з використанням термоядерного синтезу для збільшення виходу енергії. Крім того, досліджувався вплив вибуху на спорудження, включаючи житлові будинки, корпуси заводів і бункери. Операція проводилася на Тихоокеанському ядерному полігоні. Всі пристрої були підірвані на високих металевих вежах, що імітують повітряний вибух. Вибух "Джордж", 225 кілотонн 9 травня 1951 року. (Wikimedia)

Грибообразной хмара, у якого замість пиловий ніжки водяний стовп. Справа на стовпі видно дірка: лінкор "Арканзас" закрив собою викид бризок. Випробування "Бейкер", потужністю заряду - 23 кілотонни в тротиловому еквіваленті 25 липня 1946 року. (Wikimedia)

200-метрове хмара над територією Frenchman Flat після вибуху "MET" в рамках операції "Тіпот", 15 квітня 1955 року народження, 22 кт. Цей снаряд мав рідкісну серцевину з урану-233. (Wikimedia)

Кратер був сформований, коли в 100 кілотонн вибухової хвилі були підірвані під 635 футів пустелі 6 липня 1962 року народження, витіснивши 12 мільйонів тонн землі.

Час: 0С. Відстань: 0м. Ініціація вибуху ядерного детонатора.
Час: 0.0000001c. Відстань: 0м Температура: до 100 млн. ° C. Початок і хід ядерних і термоядерних реакцій в заряді. Ядерний детонатор своїм вибухом створює умови для початку термоядерних реакцій: зона термоядерного горіння проходить ударною хвилею в речовині заряду зі швидкістю близько 5000 км / с (106 - 107 м / с) Близько 90% виділяються при реакціях нейтронів поглинається речовиною бомби, решта 10% вилітають назовні.

Час: 10-7c. Відстань: 0м. До 80% і більше енергії реагує речовини трансформується і виділяється у вигляді м'якого рентгенівського і жорсткого УФ випромінювання з величезною енергією. Рентгенівське випромінювання формує теплову хвилю, яка нагріває бомбу, виходить назовні і починає нагрівати навколишнє повітря.

час:< 10−7c. Расстояние: 2м Температура: 30 млн. ° C. Закінчення реакції, початок розльоту речовини бомби. Бомба відразу зникає з поля зору і на її місці з'являється яскрава світиться сфера (вогненна куля), що маскує розліт заряду. Швидкість зростання сфери на перших метрах близька до швидкості світла. Щільність речовини тут за 0,01 сек падає до 1% щільності навколишнього повітря; температура за 2,6 сек падає до 7-8 тис. ° C, ~ 5 секунд утримується і далі знижується з підйомом вогненної сфери; тиск через 2-3 сек падає до трохи нижче атмосферного.

Час: 1.1х10-7c. Відстань: 10м Температура: 6 млн. ° C. Розширення видимої сфери до ~ 10 м йде за рахунок світіння іонізованого повітря під рентгенівським випромінюванням ядерних реакцій, а далі за допомогою радіаційної дифузії самого нагрітого повітря. Енергія квантів випромінювання, які покидають термоядерний заряд така, що їх вільний пробіг до захоплення частинками повітря близько 10 м і спочатку порівняємо з розмірами сфери; фотони швидко оббігає всю сферу, усредняя її температуру і зі швидкістю світла вилітають з неї, іонізуя все нові верстви повітря, звідси однакова температура і швидкістю, близькою до зростання. Далі, від захоплення до захоплення, фотони втрачають енергію і довжина їх пробігу скорочується, зростання сфери сповільнюється.

Час: 1.4х10-7c. Відстань: 16м Температура: 4 млн. ° C. В цілому від 10-7 до 0,08 секунд йде 1-я фаза світіння сфери з швидким падінням температури і виходом ~ 1% енергії випромінювання, більшою частю у вигляді УФ-променів і яскравого світлового випромінювання, здатних пошкодити зір у далекого спостерігача без освіти опіків шкіри. Освітленість земної поверхні в ці миті на відстанях до десятків кілометрів може бути в сто і більше разів більше сонячної.

Час: 1.7х10-7c. Відстань: 21м Температура: 3 млн. ° C. Пари бомби у вигляді клубів, щільних згустків і струменів плазми як поршень стискають перед собою повітря і формують ударну хвилю всередині сфери - внутрішній стрибок, що відрізняється від звичайної ударної хвилі неадіабатичних, майже ізотермічними властивостями і при тих же тисках в кілька разів більшою щільністю: стискується стрибком повітря відразу випромінює більшу частину енергії через поки прозорий для випромінювань куля.
На перших десятках метрів навколишні предмети перед нальотом на них вогневої сфери через занадто великий її швидкості не встигають ніяк зреагувати - навіть практично не нагріваються, а опинившись всередині сфери під потоком випромінювання випаровуються миттєво.

Температура: 2 млн. ° C. Швидкість 1000 км / с. З ростом сфери і падінням температури енергія і щільність потоку фотонів знижуються і їх пробігу (порядку метра) вже не вистачає для близькосвітлових швидкостей розширення вогневого фронту. Нагрітий об'єм повітря почав розширюватися і формується потік його частинок від центру вибуху. Теплова хвиля при нерухомому повітрі на кордоні сфери сповільнюється. Розширюється нагріте повітря всередині сфери наштовхується на нерухомий у її межі і десь починаючи з 36-37 м з'являється хвиля підвищення щільності - майбутня зовнішня повітряна ударна хвиля; до цього хвиля не встигала з'явитися через величезній швидкості росту світловий сфери.

Час: 0,000001c. Відстань: 34м Температура: 2 млн. ° C. Внутрішній стрибок і пари бомби знаходяться в шарі 8-12 м від місця вибуху, пік тиску до 17 000 МПа на відстані 10,5 м, щільність ~ в 4 рази більше щільності повітря, швидкість ~ 100 км / с. Область гарячого повітря: тиск на кордоні 2.500 МПа, всередині області до 5000 МПа, швидкість частинок до 16 км / с. Речовина парів бомби починає відставати від внутр. стрибка в міру того, як все більше повітря в ньому залучається до рух. Щільні згустки і струменя зберігають швидкість.

Час: 0,000034c. Відстань: 42м Температура: 1 млн. ° C. Умови в епіцентрі вибуху першої радянської водневої бомби (400кт на висоті 30 м), при якому утворилася воронка близько 50 м діаметром і 8 м завглибшки. У 15 м від епіцентру або в 5-6 м від основи вежі з зарядом розташовувався залізобетонний бункер зі стінами завтовшки 2 м. Для розміщення наукової апаратури зверху укритий великий насипом землі товщиною 8 м зруйнований.

Температура: 600тис. ° C.С цього моменту характер ударної хвилі перестає залежати від початкових умов ядерного вибуху і наближається до типового для сильного вибуху в повітрі, тобто такі параметри хвилі могли б спостерігатися при вибуху великої маси звичайної вибухівки.

Час: 0,0036c. Відстань: 60м Температура: 600тис. ° C. Внутрішній стрибок, пройшовши всю ізотермічну сферу, наздоганяє і зливається із зовнішнім, підвищуючи його щільність і утворюючи т. Н. сильний стрибок - єдиний фронт ударної хвилі. Щільність речовини в сфері падає до 1/3 атмосферної.

Час: 0,014c. Відстань: 110м Температура: 400тис. ° C. Аналогічна ударна хвиля в епіцентрі вибуху першої радянської атомної бомби потужністю 22 кт на висоті 30 м згенерувала сейсмічний зсув, який зруйнував імітацію тунелів метро з різними типами кріплення на глибинах 10 і 20 м 30 м, тварини в тунелях на глибинах 10, 20 і 30 м загинули . На поверхні з'явилося малопомітне тарілкоподібні поглиблення діаметром близько 100 м. Подібні умови були в епіцентрі вибуху "Трініті" 21 кт на висоті 30 м, утворилася воронка діаметром 80 м і глибиною 2 м.

Час: 0,004c. Відстань: 135м
Температура: 300тис. ° C. Максимальна висота повітряного вибуху 1 Мт для освіти помітною воронки в землі. Фронт ударної хвилі викривлений ударами згустків парів бомби:

Час: 0,007c. Відстань: 190м Температура: 200тис. ° C. На гладкому і як би блискучому фронті уд. хвилі утворюються великі пухирі та яскраві плями (сфера як би кипить). Щільність речовини в ізотермічної сфері діаметром ~ 150 м падає нижче 10% атмосферної.
Немассівние предмети випаровуються за кілька метрів до приходу ГГН. сфери ( "Канатні трюки"); тіло людини з боку вибуху встигне обвуглитися, а повністю випаровується вже з приходом ударної хвилі.

Час: 0,01c. Відстань: 214м Температура: 200тис. ° C. Аналогічна повітряна ударна хвиля першої радянської атомної бомби на відстані 60 м (52 м від епіцентру) зруйнувала оголовки стовбурів, провідних в імітації тунелів метро під епіцентром (див. Вище). Кожен оголовок був потужний залізобетонний каземат, укритий невеликий грунтовій насипом. Уламки оголовків обвалилися в стовбури, останні потім розчавлені сейсмічної хвилею.

Час: 0,015c. Відстань: 250м Температура: 170тис. ° C. Ударна хвиля сильно руйнує скельні породи. Швидкість ударної хвилі вище швидкості звуку в металі: теоретичну межу міцності вхідних дверей в притулок; танк розплющується і згоряє.

Час: 0,028c. Відстань: 320м Температура: 110тис. ° C. Людина розвіюється потоком плазми (швидкість ударної хвилі = швидкості звуку в кістках, тіло руйнується в пил і відразу згорає). Повне руйнування найміцніших наземних будівель.

Час: 0,073c. Відстань: 400м Температура: 80тис. ° C. Нерівності на сфері пропадають. Щільність речовини падає в центрі майже до 1%, а на краю ізотерм. сфери диамером ~ 320 м до 2% атмосферной.На цій відстані в межах 1,5 с нагрів до 30 000 ° C і падіння до 7000 ° C, ~ 5 з утримання на рівні ~ 6.500 ° C і зниження температури за 10-20 с в міру відходу вогненної кулі вгору.

Час: 0,079c. Відстань: 435м Температура: 110тис. ° C. Повне руйнування шосейних доріг з асфальтовим і бетонним покриттям Температурний мінімум випромінювання ударної хвилі, закінчення 1-ї фази світіння. Притулок типу метро, ​​облицьований чавунними тюбінгами і монолітним залізобетоном і заглиблених на 18 м, з розрахунку здатне витримати без руйнування вибух (40 кт) на висоті 30 м на мінімальній відстані 150 м (тиск ударної хвилі близько 5 МПа), випробувано 38 кт РДС- 2 на відстані 235 м (тиск ~ 1,5 МПа), отримало незначні деформації, пошкодження. При температурах у фронті стиснення нижче 80тис. ° C нові молекули NO2 більше не з'являються, шар двоокису азоту поступово зникає і перестає екранувати внутрішнє випромінювання. Ударна сфера поступово стає прозорою і через неї, як через затемнене скло, деякий час видно клуби пари бомби і изотермическая сфера; в цілому вогненна сфера схожа на феєрверк. Потім, у міру збільшення прозорості, інтенсивність випромінювання зростає і деталі як би знову розгорається сфери стають не видно. Процес нагадує закінчення ери рекомбінації і народження світла у Всесвіті через кілька сотень тисяч років після Великого вибуху.

Час: 0,1c. Відстань: 530м Температура: 70тис. ° C. Відрив і догляд вперед фронту ударної хвилі від кордону вогненної сфери, швидкість зростання її помітно знижується. Настає 2-я фаза світіння, менш інтенсивна, але на два порядки більше тривала з виходом 99% енергії випромінювання вибуху в основному у видимому та ІЧ спектрі. На перших сотнях метрів людина не встигає побачити вибух і гине без мук (час зорової реакції людини 0,1 - 0,3 с, час реакції на опік 0,15 - 0,2 с).

Час: 0,15c. Відстань: 580м Температура: 65тис. ° C. Радіація ~ 100 000 Гр. Від людини залишаються обвуглені уламки кісток (швидкість ударної хвилі порядку швидкості звуку в м'яких тканинах: по тілу проходить руйнує клітини і тканини гідродинамічний удар).

Час: 0,25c. Відстань: 630м Температура: 50тис. ° C. Проникаюча радіація ~ 40 000 Гр. Людина перетворюється на обвуглені уламки: ударна хвиля викликає травматичні ампутацііа підійшла через частку сек. вогненна сфера обугливает останки. Повне руйнування танка. Повне руйнування підземних кабельних ліній, водопроводів, газопроводів, каналізації, оглядових колодязів. Руйнування підземних ж / б труб діаметром 1,5м, з товщиною стінок 0,2 м. Руйнування арочної бетонної греблі ГЕС. Сильне руйнування довготривалих залізобетонних фортсооруженій. Незначні пошкодження підземних споруд метро.

Час: 0,4c. Відстань: 800м Температура: 40 тис. ° C. Нагрівання об'єктів до 3000 ° C. Проникаюча радіація ~ 20 000 Гр. Повне руйнування всіх захисних споруд цивільної оборони (сховищ) руйнування захисних пристроїв входів в метро. Руйнування гравітаційної бетонної греблі ГЕС ДОТи стають небоєздатні дистанції 250 м.

Час: 0,73c. Відстань: 1200м Температура: 17тис. ° C. Радіація ~ 5000 Гр. При висоті вибуху 1200 м нагрів приземного повітря в епіцентрі перед приходом уд. хвилі до 900 ° C. Людина - 100% -а загибель від дії ударної хвилі. Руйнування притулків, розрахованих на 200 кПа (тип А-III або клас 3). Повне руйнування залізобетонних дотів збірного типу на дистанції 500 м за умовами наземного вибуху. Повне руйнування залізничних шляхів. Максимум яскравості другої фази світіння сфери до цього часу вона виділила ~ 20% світлової енергії

Час: 1,4c. Відстань: 1600м Температура: 12тис. ° C. Нагрівання об'єктів до 200 ° C. Радіація 500 Гр. Численні опіки 3-4 ступеня до 60-90% поверхні тіла, важке променеве ураження, що поєднуються з іншими травмами, летальність відразу або до 100% в першу добу. Танк відкидається ~ на 10 м і пошкоджується. Повний резрушеніе металевих і залізобетонних мостів прольотом 30 - 50 м.

Час: 1,6c. Відстань: 1750м Температура: 10тис. ° C. Радіація ок. 70 Гр. Екіпаж танка гине протягом 2-3 тижнів від украй важкою променевої хвороби. Повне руйнування бетонних, залізобетонних монолітних (малоповерхових) і сейсмостійких будівель 0,2 МПа, притулків вбудованих та окремо стоячих, розрахованих на 100 кПа (тип А-IV або клас 4), притулків в підвальних приміщеннях багатоповерхових будівель.

Час: 1,9c. Відстань: 1900м Температура: 9тис. ° C Небезпечні поразки людини ударною хвилею і покидьок до 300 м з початковою швидкістю до 400 км / год, з них 100-150 м (0,3-0,5 шляху) вільний політ, а решта відстань - численні рикошети про грунт. Радіація близько 50 Гр - блискавична форма променевої хвороби [, 100% летальність протягом 6-9 діб. Руйнування вбудованих сховищ, розрахованих на 50 кПа. Сильне руйнування сейсмостійких будівель. Тиск 0,12 МПа і вище - вся міська забудова щільна і розрядження перетворюється в суцільні завали (окремі завали зливаються в один суцільний), висота завалів може становити 3-4 м. Вогняна сфера в цей час досягає максимальних розмірів (D ~ 2км), підминається знизу відображеної від землі ударною хвилею і починає підйом; изотермическая сфера в ній схлопивается, утворюючи швидкий висхідний потік в епіцентрі - майбутню ніжку гриба.

Час: 2,6c. Відстань: 2200м Температура: 7,5тис. ° C. Важкі поразки людини ударною хвилею. Радіація ~ 10 Гр - вкрай важка гостра променева хвороба, по поєднанні травм 100% летальність в межах 1-2 тижнів. Безпечне перебування в танку, в укріпленому підвалі з посиленим ж / б перекриттям і в більшості притулків Г. О. Руйнування вантажних автомобілів. 0,1 МПа - розрахунковий тиск ударної хвилі для проектування конструкцій і захисних пристроїв підземних споруд ліній мілкого закладення метрополітену.

Час: 3,8c. Відстань: 2800м Температура: 7,5тис. ° C. Радіація 1 Гр - в мирних умовах і своєчасному лікуванні безпечне променеве ураження, але при супутніх катастрофи антисанітарії і важких фізичних і психологічних навантаженнях, відсутності медичної допомоги, харчування і нормального відпочинку до половини пострадавщего гинуть тільки від радіації і супутніх захворювань, а за сумою ушкоджень ( плюс травми і опіки) набагато більше. Тиск менше 0,1 МПа - міські райони з щільною забудовою перетворюються в суцільні завали. Повне руйнування підвалів без підсилення конструкцій 0,075 МПа. Середнє руйнування сейсмостійких будівель 0,08-0,12 МПа. Сильні пошкодження залізобетонних дотів збірного типу. Детонація піротехнічних засобів.

Час: 6c. Відстань: 3600м Температура: 4,5 тис. ° C. Середні ураження людини ударною хвилею. Радіація ~ 0,05 Гр - доза безпечна. Люди і предмети залишають "тіні" на асфальті. Повне руйнування адміністративних багатоповерхових каркасних (офісних) будівель (0,05-0,06 МПа), укриттів найпростішого типу; сильне і повне руйнування масивних промислових споруд. Практично вся міська забудова зруйнована з утворенням місцевих завалів (один будинок - один завал). Повне руйнування легкових автомобілів, повне знищення лісу. Електромагнітний імпульс ~ 3 кВ / м вражає нечутливі електроприлади. Руйнування аналогічні землетрясенію10 бал. Сфера перейшла в вогненний купол, як міхур спливає вгору, захоплюючи за собою стовп з диму і пилу з поверхні землі: росте характерний вибуховий гриб з початкової вертикальної швидкістю до 500 км / год. Швидкість вітру у поверхні до епіцентру ~ 100 км / ч.

Час: 10c. Відстань: 6400м Температура: 2тис. ° C. Закінчення ефективного часу другої фази світіння, виділилося ~ 80% сумарної енергії світлового випромінювання. Решта 20% безпечно висвічуються протягом близько хвилини з безперервним зниженням інтенсивності, поступово гублячись у клубах хмари. Руйнування укриттів найпростішого типу (0,035-0,05 МПа). На перших кілометрах людина не почує гуркіт вибуху через ураження слуху ударною хвилею. Покидьок людини ударною хвилею ~ 20 м з початковою швидкістю ~ 30 км / год. Повне руйнування багатоповерхових цегляних будинків, панельних будинків, сильне руйнування складів, середнє руйнування каркасних адміністративних будівель. Руйнування аналогічні землетрусу 8 балів. Безпечно майже в будь-якому підвалі.
Світіння вогняного купола перестає бути небезпечним, він перетворюється в вогняна хмара, з підйомом зростаюче в обсязі; розпечені гази в хмарі починають обертатися в Торообразная вихорі; гарячі продукти вибуху локалізуються у верхній частині хмари. Потік запиленого повітря в стовпі рухається в два рази швидше підйому "гриба", наздоганяє хмара, проходить крізь, розходиться і як би намотується на нього, як на кільцеподібну котушку.

Час: 15c. Відстань: 7500м. Легкі поразки людини ударною хвилею. Опіки третього ступеня відкритих частин тіла. Повне руйнування дерев'яних будинків, сильне руйнування цегляних багатоповерхових будинків 0,02-0,03МПа, середнє руйнування цегляних складів, багатоповерхових залізобетонних, панельних будинків; слабке руйнування адміністративних будівель 0,02-0,03 МПа, масивних промислових споруд. Займання автомобілів. Руйнування аналогічні землетрусу 6 бал., Урагану 12 бал. до 39 м / с. "Гриб" виріс до 3 км над центром вибуху (справжня висота гриба більше на висоту вибуху боєголовки, приблизно на 1,5 км), у нього з'являється "спідничка" з конденсату парів води в потоці теплого повітря, віялом затягує хмарою в холодні верхні шари атмосфери.

Час: 35c. Відстань: 14 км. Опіки другого ступеня. Запалюється папір, темний брезент. Зона суцільних пожеж, в районах щільної спалимої забудови можливі вогненний шторм, смерч (Хіросіма, "Операція Гоморра"). Слабке руйнування панельних будинків. Виведення з ладу авіатехніки і ракет. Руйнування аналогічні землетрусу 4-5 балів, шторму 9-11 балів V = 21 - 28,5 м / с. "Гриб" виріс до ~ 5 км вогняна хмара світить все слабше.

Час: 1хв. Відстань: 22 км. Опіки першого ступеня - в пляжному одязі можлива загибель. Руйнування армованого скління. Корчування великих дерев. Зона окремих пожеж. "Гриб" піднявся до 7,5 км хмара перестає випромінювати світло і тепер має червонуватий відтінок через наявність в ньому оксидів азоту, ніж буде різко виділятися серед інших хмар.

Час: 1,5мін. Відстань: 35 км. Максимальний радіус ураження незахищеній чутливої ​​електроапаратури електромагнітним імпульсом. Розбиті майже всі звичайні і частина армованих стекол в окнах- актуально морозної взимку плюс можливість порізів летять осколками. "Гриб" піднявся до 10 км, швидкість підйому ~ 220 км / год. Вище тропопаузи хмара розвивається переважно в ширину.
Час: 4хв. Відстань: 85 км. Спалах схожа на велике неприродно яскраве Сонце на обрії, може викликати опік сітківки очей, прилив тепла до обличчя. Підійшла через 4 хвилини ударна хвиля ще може збити з ніг людину і розбити окремі скла у вікнах. "Гриб" піднявся понад 16 км, швидкість підйому ~ 140 км / год

Час: 8мин. Відстань: 145км. Спалах не видно за обрієм, зате видно сильне заграва і вогняна хмара. Загальна висота "гриба" до 24 км, хмара 9 км у висоту і 20-30 км в діаметрі, своєю широкою частиною воно "спирається" на тропопаузу. Грибоподібна хмара зросла до максимальних розмірів і спостерігається еше порядку години або більше, поки не розвіється вітрами і не перемішається зі звичайною хмарністю. З хмари протягом 10-20 годин випадають опади з відносно великими частками, формуючи ближній радіоактивний слід.

Час: 5,5-13 годин Відстань: 300-500км. Дальня межа зони помірного зараження (зона А). Рівень радіації на зовнішній межі зони 0,08 Гр / год; сумарна доза випромінювання 0,4-4 Гр.

Час: ~ 10 місяців. Ефективне час половинного осідання радіоактивних речовин для нижніх шарів тропічної стратосфери (до 21 км), випадання також йде в основному в середніх широтах в тому ж півкулі, де проведений вибух.

Пам'ятник першому випробуванню атомної бомби "Трініті". Цей пам'ятник був споруджений на полігоні "Уайт Сендс" в 1965 році, через 20 років після проведення випробування "Трініті". Меморіальна дошка пам'ятника говорить: "На цьому місці 16 липня 1945 року відбулося перше в світі випробування атомної бомби". Ще одна меморіальна дошка, встановлена ​​нижче, свідчить про те, що це місце отримало статус національного історичного пам'ятника. (Photo: Wikicommons)
Одиниці виміру.
Радіоактивність. Закон радіоактивного розпаду. Вплив іонізуючого випромінювання на біологічні об'єкти. Одиниця виміру радіоактивності.

Радіоактивність - це здатність атомів деяких ізотопів мимовільно розпадатися, випускаючи випромінювання. Вперше таке випромінювання, що випускається ураном, виявив Беккерель, тому спочатку радіоактивні випромінювання називали променями Беккереля. Основний вид радіоактивного розпаду - викидання з ядра атома альфа-частинки - альфа-розпад (див. Альфа-випромінювання) або бета-частинки - бета-розпад (див. Бета-випромінювання).

Найважливішою характеристикою радіоактивності є закон радіоактивного розпаду, що показує як згодом t змінюється (в середньому) число N радіоактивних ядер в зразку

N (t) = N 0 e -λt,

де N 0 - число вихідних ядер в початковий момент (момент їх утворення або початку спостереження), а λ - постійна розпаду (ймовірність розпаду радіоактивного ядра в одиницю часу). Через цю постійну можна висловити середній час життя радіоактивного ядра τ = 1 / λ, а також період напіврозпаду T 1/2 = ln2 / τ. Період напіврозпаду наочно характеризує швидкість розпаду, показуючи за який час число радіоактивних ядер в зразку зменшиться вдвічі.

ОДИНИЦІ ВИМІРУ радіактивній

Беккерель (Бк, Вq); Кюрі (Кі, Сі)

1 Бк = 1распад в сек. 1 Ки = 3,7 × 10 10 Бк

Одиниці активності радіонукліда. Являють собою число розпадів в одиницю часу.

Грей (Гр, Gу); Радий (радий, rad)

1 Гр = 1 Дж / кг 1 рад = 0.01 Гр

Одиниці поглиненої дози. Являють собою кількість енергії іонізуючого випромінювання, поглиненої одиницею маси будь-якого фізичного тіла, наприклад тканинами організму.

Зіверт (Зв, Sv) Бер (бер, rem) - "біологічний еквівалнт рентгена"

1 Зв = 1Гр = 1Дж / кг (для бета і гамма) 1 мкЗв = 1/1000000 Зв 1 бер = 0.01 Зв = 10мЗв

Одиниці еквівалентної дози. Являють собою одиницю поглиненої дози, помножену на коефіцієнт, що враховує неоднакову небезпека різних видів іонізуючого випромінювання.

Грей на годину (Гр / год); Зіверт на годину (Зв / год); Рентген на годину (Р / год)

1 Гр / год = 1 Зв / год = 100 Р / ч (для бета і гамма) 1 мк Зв / год = 1 мкГр / год = 100 мкР / год 1 мкР / год = 1/1000000 Р / ч

Одиниці потужності дози. Являють собою дозу отриману організмом за одиницю часу.

Вплив іонізуючого випромінювання на біологічні об'єкти.
В результаті впливу іонізуючого випромінювання на організм людини в тканинах можуть відбуватися складні фізичні, хімічні і біохімічні процеси.

При потрапляння радіоактивних речовин всередину організму нищівну силу надають в основному альфа-джерела, а потім і бета-джерела, тобто в зворотній зовнішньому опроміненню послідовності. Альфа-частинки, що мають невелику щільність іонізації, руйнують слизову оболонку, що є слабким захистом внутрішніх органів у порівнянні із зовнішнім шкіряним покривом.

Існує три шляхи надходження радіоактивних речовин в організм: при вдихання повітря, забрудненого радіоактивними речовинами, через заражену їжу або воду, через шкіру, а також при зараженні відкритих ран. Найбільш небезпечний перший шлях, оскільки по-перше, обсяг легеневої вентиляції дуже великий, а по-друге, значення коефіцієнта засвоєння в легенях більш високі.

Пилові частинки, на яких сорбованих радіоактивні ізотопи, при вдиханні повітря через верхні дихальні шляхи частково осідають в порожнині рота і носоглотці. Звідси пил надходить в травний тракт. Інші частки надходять у легені. Ступінь затримки аерозолів у легенях залежить від їх дисперсійні. У легенях затримується близько 20% всіх частинок; при зменшенні розмірів аерозолів величина затримки збільшується до 70%.

При всмоктуванні радіоактивних речовин зі шлунково-кишкового тракту має значення коефіцієнт резорбції, що характеризує частку речовини, що потрапляє з шлунково-кишкового тракту в кров. Залежно від природи ізотопу коефіцієнт змінюється в широких межах: від сотих часток відсотка (для цирконію, ніобію), до декількох десятків відсотків (водень, лужноземельні елементи). Резорбція через неушкоджену шкіру в 200-300 разів менше, ніж через шлунково-кишковий тракт, і, як правило, не відіграє суттєвої ролі.
При попаданні радіоактивних речовин в організм будь-яким шляхом вони вже через кілька хвилин виявляються в крові. Якщо надходження радіоактивних речовин було одноразовим, то концентрація їх в крові спочатку зростає до максимуму, а потім протягом 15-20 діб знижується.

Концентрації в крові довго живучих ізотопів надалі можуть утримуватися практично на одному рівні протягом тривалого часу внаслідок зворотного вимивання речовин, що відклалися. Ефект впливу іонізуючого випромінювання на клітину - результат комплексних взаємопов'язаних і взаємообумовлених перетворень. За А.М. Кузін, радіаційне ураження клітини здійснюється в три етапи. На першому етапі випромінювання впливає на складні макромолекулярні освіти, іонізуючи і збуджуючи їх. Це фізична стадія променевого впливу. Другий етап - хімічні перетворення. Вони відповідають процесам взаємодії радикалів білків, нуклеїнових кислот і ліпідів з водою, киснем, радикалами води і виникнення органічних перекисів. Радикали, що виникають в шарах впорядковано розташованих білкових молекул, взаємодіють з утворенням "зшивок", в результаті чого порушується структура біомембран. Через пошкодження лізосомальних мембран відбувається збільшення активності та вивільнення ферментів, які шляхом дифузії досягають будь-якої органели клітини і легко в неї проникають, викликаючи її лізис.

Кінцевий ефект опромінення є результатом не тільки первинного ушкодження клітин, але і наступних процесів відновлення. Передбачається, що значна частина первинних ушкоджень у клітці виникає у вигляді так званих потенційних ушкоджень, які можуть реалізовуватися у випадку відсутності відбудовних процесів. Реалізація цих процесів сприяють процеси біосинтезу білків і нуклеїнових кислот. Поки реалізація потенційних ушкоджень не відбулося, клітина може в них "відновитися". Це, як передбачається, пов'язане з ферментативними реакціями й обумовлено енергетичним обміном. Вважається, що в основі цього явища лежить діяльність систем, які в звичайних умовах регулюють інтенсивність природного мутаційного процесу.

Мутагенну вплив іонізуючого випромінювання вперше встановили російські вчені Р.А. Надсон і Р.С. Філіппов в 1925 році в дослідах на дріжджах. У 1927 році це відкриття було підтверджено Р.Меллером на класичному генетичному об'єкті - дрозофілі.

Іонізуючі випромінювання здатні викликати усі види спадкових змін. Спектр мутацій, індукованих опроміненням, не відрізняється від спектра спонтанних мутацій.

Останні дослідження Київського Інституту нейрохірургії показали, що радіація навіть у малих кількостях, при дозах в десятки бер, найсильнішим чином впливає на нервові клітини - нейрони. Але нейрони гинуть не від прямого впливу радіації. Як з'ясувалося, в результаті впливу радіації в більшості ліквідаторів ЧАЕС спостерігається "післярадіаційна енцефлопатія". Загальні порушення в організмі під дією радіації приводить до зміни обміну речовин, які спричиняють патологічні зміни головного мозку.

2. Принципи пристрою ядерних боєприпасів. Основні можливості подальшого розвитку і вдосконалення ядерної зброї.

Ядерними боєприпасами називаються споряджені ядерними (термоядерними) зарядами бойові частини ракет, авіаційні бомби, артилерійські снаряди, торпеди і інженерні керовані міни (ядерні фугаси).

Основними елементами ядерних боєприпасів є: ядерний заряд, датчики підриву, система автоматики, джерело електричного живлення і корпус.

Корпус служить для компонування всіх елементів боєприпасів, запобігання їх від механічних і теплових ушкоджень, надання боєприпасу необхідної балістичної форми, а також для підвищення коефіцієнта використання ядерного пального.

Датчики підриву (взривательние пристрої) призначені для подачі сигналу на приведення в дію ядерного заряду. Вони можуть бути контактного і дистанційного (неконтактного) типів.

Контактні датчики спрацьовують в момент зустрічі боєприпасу з перешкодою, а дистанційні - на заданій висоті (глибині) від поверхні землі (води).

Дистанційні датчики в залежності від типу і призначення ядерного боєприпасу можуть бути тимчасовими, інерційними, Барометричні, радіолокаційними, гидростатическими і ін.

Система автоматики включає систему запобігання, блок автоматики і систему аварійного підриву.

Система запобігання виключає можливість випадкового вибуху ядерного заряду при проведенні регламентних робіт, зберіганні боєприпасів і при польоті його на траєкторії.

Блок автоматики спрацьовує за сигналами, що надходять від датчиків підриву і призначений для формування високовольтного електричного імпульсу на приведення в дію ядерного заряду.

Система аварійного підриву служить для самознищення боєприпасу без ядерного вибуху в разі його відхилення від заданої траєкторії.

Джерелом живлення всієї електричної системи боєприпасу є акумуляторні батареї різних типів, які мають одноразовим дією і наводяться в робочий стан безпосередньо перед його бойовим застосуванням.

Ядерний заряд являє собою пристрій для здійснення ядерного вибуху Нижче будуть розглянуті існуючі типи ядерних зарядів і їх принциповий пристрій.

ядерні заряди

Пристрої, призначені для здійснення вибухового процесу вивільнення внутрішньоядерної енергії, називаються ядерними зарядами.

Розрізняють два основних види ядерних зарядів:

1 - заряди, енергія вибуху яких обумовлена ​​ланцюговою реакцією діляться речовин, переведених в надкрітіческое стан, - атомні заряди;

2 -заряди, енергія вибуху яких обумовлена ​​термоядернойреакціей синтезу ядер, - термоядерні заряди.

Атомні заряди. Основним елементом атомних зарядів є речовина, що ділиться (ядерне вибухову речовину).

До вибуху маса ЯВВ знаходиться в підкритичних стані. Для здійснення ядерного вибуху вона перекладається в надкрітіческое стан. Використовуються два типи пристроїв, що забезпечують формування надкрітіческой маси: гарматний н імплозівного.

У зарядах гарматного типу ЯВВ складається з двох або більше частин, маса яких окремо менша критичної, що забезпечує виключення мимовільного початку ланцюгової ядерної реакції. При здійсненні ядерного вибуху окремі частини ЯВВ під дією енергії вибуху звичайного вибухової речовини з'єднуються в одне ціле і загальна маса ЯВВ стає більше критичної, що створює умови для ланцюгової реакції вибухового характеру.

Переклад заряду в надкрітіческое стан здійснюється дією порохового заряду. Імовірність отримання розрахункової потужності вибуху в таких зарядах залежить від швидкості зближення частин ЯВВ При недостатніх швидкостях зближення коефіцієнт критичності може стати трохи більше одиниці ще до моменту безпосереднього контакту частин ЯВВ. У цьому випадку реакція може початися з одного початкового центру розподілу під впливом, наприклад, нейтрона спонтанного ділення, в результаті чого відбувається неповноцінний вибух з невеликим коефіцієнтом використання ядерного пального

Перевагою ядерних зарядів гарматного типу є простота конструкції, малі габарити і маса, висока механічна міцність, що дозволяє створювати на їх основі малогабаритні ядерні боєприпаси (артилерійські снаряди, ядерні міни та ін.).

У зарядах имплозивного типу для створення надкрітіческой маси використовується ефект імплозії - всебічного обтиску ЯВВ силою вибуху звичайного ВВ, яка призводить до різкого збільшення його щільності.

Ефект імплозіі створює величезну концентрацію енергії в зоні ЯВВ і дозволяє досягти тиску, що перевищує мільйони атмосфер, що призводить до збільшення щільності ЯВВ в 2 - 3 рази і зменшення критичної маси в 4 - 9 разів.

Для гарантованого імітування ланцюгової реакції поділу і її прискорення від штучного джерела нейтронів повинен бути поданий потужний імпульс нейтронів в момент найвищої імплозіі Оскільки в такому стані ЯВВ знаходиться протягом декількох мікросекунд, то момент посилки імпульсу нейтронів повинен бути синхронізований з моментом досягнення найбільшої критичності.

Перевагою атомних зарядів имплозивного типу є більш високий коефіцієнт використання ЯВВ, а також можливість в певних межах змінювати потужність ядерного вибуху за допомогою спеціального перемикача.

До недоліків атомних зарядів відносяться великі маса і габарити, низька механічна міцність і чутливість до температурного режиму

Термоядерні заряди У зарядах цього типу умови для реакції синтезу створюються за рахунок підриву атомного заряду (детонатора) з урану-235, плутонію-239 або каліфорнія-251 термоядерні заряди можуть бути нейтронними і комбінованими

В термоядерних нейтронних зарядах, як термоядерного пального використовуються дейтерій і тритій в чистому вигляді або у вигляді гідридів металів "Запалом" реакції служить високозбагачений плутоній-239 або калифорний-251, які мають порівняно невеликою величиною критичної маси Це дозволяє збільшити коефіцієнт термоядерного боєприпасу.

В термоядерних комбінованих зарядах як термоядерного пального використовується дейтерид літію (LiD). Для "запала" реакції синтезу служить реакція поділу урану-235. З метою отримання нейтронів високої енергії для протікання реакції (1.18) вже на самому початку ядерного процесу в ядерний заряд поміщається ампула з тритієм (1Н3) .Нейтрони ж ділення необхідні для отримання тритію з літію в початковий період реакції В подальшому відтворення тритію буде відбуватися за рахунок нейтронів, що виділяються при реакціях синтезу дейтерію і тритію, а також розподілу урану-238 (найпоширенішого і найбільш дешевого природного урану), яким спеціально оточується зона реакції у вигляді оболонки Наявність такої про олочкі дозволяє не тільки здійснити лавинообразную термоядерну реакцію, а й отримати додаткову енергію вибуху, тому що при високій щільності потоку нейтронів з енергією більше 10 МеВ реакція поділу ядер урану-238 протікає досить ефективно При цьому кількість енергії, що вивільняється стає дуже великим і в боєприпасах великого і сверхкрупного калібрів може скласти до 80% всієї енергії комбінованого термоядерного боєприпасу.

Класифікація ядерних боєприпасів

Ядерні боєприпаси класифікують за потужністю виділеної енергії ядерного заряду, а також за типом використовуваної в них ядерної реакції Для характеристики потужності боєприпасу застосовується поняття "тротиловий еквівалент" -це така маса тротилу, енергія вибуху якого товано енергії, що виділяється при повітряному вибуху ядерного боепріпжа (заряду) тротиловий еквівалент позначається буквою § і вимірюється в тоннах (т), тисячах тонн (кг), мільйонах тонн (Мт)

За потужністю ядерні боєприпаси умовно поділяються на п'ять калібрів.

Калібр ядерного боєприпасу
Класифікація ядерних вибухів за видами і потужності. Вражаючі фактори ядерного вибуху.
Тротиловий еквівалент тис. Т.

Надмалих До 1

середній 10-100

великий 100-1000

Надвеликих Більше 1000

Залежно від завдань, що вирішуються із застосуванням ядерної зброї, ядерні вибухи можуть проводитися в повітрі, на по- поверхні землі і води, під землею і водою. Відповідно до цього розрізняють повітряний, наземний (надводний) і підземний (підводний) вибухи (рисунок. 3.1).

Повітряний ядерний вибух - це вибух, вироблений на висоті до 10 км, коли світиться область не торкається землі (по-ди). Повітряні вибухи поділяються на низькі і високі. Сильне радіоактивне зараження місцевості утворюється тільки поблизу епіцентрів низьких повітряних вибухів. Зараження местно- сти по сліду хмари істотного впливу на дії особового складу не робить. Найбільш повно при повітряному ядерному вибуху виявляються ударна хвиля, світлове випромінювання, проніка- ющая радіація і ЕМІ.

Наземний (надводний) ядерний вибух - це вибух, вироблена- денний на поверхні землі (води), при якому світиться про- ласть торкається поверхні землі (води), а пиловий (водяний) стовп з моменту утворення з'єднаний з хмарою вибуху. 50 Характерною особливістю наземного (надводного) ядерного вибуху є сильне радіоактивне зараження місцевості (по-ди) як в районі вибуху, так і по напрямку руху хмари вибуху. Вражаючими факторами цього вибуху є ударна хвиля, світлове випромінювання, проникаюча радіація, радіоактивне зараження місцевості і ЕМІ.

Підземний (підводний) ядерний вибух - це вибух, про- винищення під землею (під водою) і характеризується вибро- сом великої кількості грунту (води), перемішаного з продук- тами ядерного вибухової речовини (осколками розподілу урана- 235 або плутонію-239) . Вражаюча і руйнівну дію підземного ядерного вибуху визначається в основному сейсмо вибуховими хвилями (основний вражаючий фактор), образовані- їм воронки в грунті і сильним радіоактивним зараженням мест- ності. Світлове випромінювання і проникаюча радіація відсутні. Характерним для підводного вибуху є утворення султана (стовпа води), базисної хвилі, що утворюється при обваленні султана (стовпа води).

Повітряний ядерний вибух починається короткочасної осле- пітельной спалахом, світло від якої можна спостерігати на рассто- янии декількох десятків і сотень кілометрів. Слідом за спалахом з'являється світиться область у вигляді сфери або півсфери (при наземному вибуху), що є джерелом потужного світлового випромінювання. Одночасно із зони вибуху в навколишнє середовище поширюється потужний потік гамма-випромінювання і нейтронів, які утворюються в ході ланцюгової ядерної реакції і в процесі розпаду радіоактивних уламків поділу ядерного заряду. Гамма кванти і нейтрони, що випускаються при ядерному вибуху, називають проникаючою радіацією. Під дією миттєвого гамма-випромінювання відбувається іонізація атомів навколишнього середовища, ко торая призводить до виникнення електричних і магнітних по- лей. Ці поля, з огляду на їх короткочасність дії, прийнято називати електромагнітним імпульсом ядерного вибуху.

У центрі ядерного вибуху температура миттєво підвищується до декількох мільйонів градусів, в результаті чого речовина за- ряду перетворюється в високотемпературну плазму, що випускає рентгенівське випромінювання. Тиск газоподібних продуктів вна- чале досягає декількох мільярдів атмосфер. Сфера раскален- них газів, що світиться області, прагнучи розширитися, стискає прилеглі шари повітря, створює різкий перепад тиску на кордоні стисненого шару і утворює ударну хвилю, яка распро- 51 рюється від центру вибуху в різних напрямках. Так як щільність газів, складових вогненна куля, набагато нижче щільності навколишнього повітря, то куля швидко піднімається вгору. При цьому утворюється хмара грибовидной форми, утримуючи ний гази, пари води, дрібні частинки грунту і величезна коліче- ство радіоактивних продуктів вибуху. Після досягнення максимальної ної висоти хмара під дією повітряних течій переноситься на великі відстані, розсіюється і радіоактивні продукти випадають на поверхню землі, створюючи радіоактивне зараже- ня місцевості і об'єктів.

У військових цілях;

За потужністю:

Надмалі (менше 1 тис. Т. Тротилу);

Малі (1 - 10 тис. Т.);

Середні (10-100 тис. Т);

Великі (100 тис. Т. -1 Мт);

Надвеликі (понад 1 Мт).

По виду вибуху:

Висотний (понад 10 км);

Повітряний (світлова хмара не досягає поверхні Землі);

наземний;

надводний;

підземний;

Підводний.

Вражаюча фактори ядерного вибуху. Вражаючими факторами ядерного вибуху є:

Ударна хвиля (50% енергії вибуху);

Світлове випромінювання (35% енергії вибуху);

Проникаюча радіація (45% енергії вибуху);

Радіоактивне зараження (10% енергії вибуху);

Електромагнітний імпульс (1% енергії вибуху);

На початку XX століття завдяки зусиллям Альберта Ейнштейна людство вперше дізналося про те, що на атомному рівні з невеликої кількості речовини за певних умов можна отримати величезну кількість енергії. У 30-ті роки роботу в цьому напрямку продовжили німецький фізик-ядерник Отто Хан, англієць Роберт Фріш і француз Жоліо-Кюрі. Саме їм вдалося на практиці відстежити результати розподілу ядер атомів радіоактивних хімічних елементів. Змодельований в лабораторіях процес ланцюгової реакції підтвердив теорію Ейнштейна про здатність речовини в малих кількостях виділяти велику кількість енергії. В таких умовах народжувалася фізика ядерного вибуху - наука, яка поставила під сумнів можливість подальшого існування земної цивілізації.

Народження ядерної зброї

Ще в 1939 році французу Жоліо-Кюрі стало зрозуміло, що вплив на ядра урану в певних умовах може призвести до вибухової реакції величезної потужності. В результаті ланцюгової ядерної реакції починається спонтанне експоненціальне розподіл ядер урану, відбувається виділення енергії в величезній кількості. В одну мить радіоактивну речовину вибухало, при цьому утворюється вибух мав величезний вражаючим ефектом. В результаті дослідів стало ясно, що уран (U235) можна перетворити з хімічного елемента в потужну вибухівку.

ударна хвиля ядерного вибуху;

світлове та теплове випромінювання ядерного вибуху.

У мирних цілях, при роботі ядерного реактора, процес ядерного ділення радіоактивних компонентів носить спокійний і контрольований характер. При ядерному вибуху основною відмінністю є те, що колосальний обсяг енергії виділяється миттєво і це триває до тих пір, поки не вичерпається запас радіоактивної вибухівки. Вперше людина дізналася про бойові можливості нової вибухівки 16 липня 1945 року. У той час, коли в Потсдамі проходила заключна зустріч Глав держав переможців війни з Німеччиною, на полігоні в Аламогордо штату Нью-Мексико відбулося перше випробування атомної бойового заряду. Параметри першого ядерного вибуху були досить скромними. Потужність атомного заряду в тротиловому еквіваленті дорівнювала масі тринітротолуолу в 21 кілотонн, проте сила вибуху і його вплив на навколишні об'єкти справили на всіх, хто спостерігав за випробуваннями, незабутнє враження.

Вибух першої атомної бомби

Спочатку все побачили яскраву крапку, що світиться, яку було видно на відстані 290 км. від місця проведення випробувань. При цьому звук від вибуху був чутний в радіусі 160 км. На тому місці, де було встановлено ядерний вибуховий пристрій, утворився величезний кратер. Воронка від ядерного вибуху досягала глибини більше 20 метрів, маючи зовнішній діаметр 70 м. На території полігону в радіусі 300-400 метрів від епіцентру поверхню землі являла собою мляву місячну поверхню.

Цікаво привести зафіксовані враження учасників першого випробування атомної бомби. "Навколишнє повітря став щільніше, миттєво піднялася його температура. Буквально через хвилину округою прокотилася величезної сили ударна хвиля. У точці знаходження заряду утворюється величезна вогняна куля, після чого на його місці стало формуватися хмара ядерного вибуху грибовидной форми. Стовп диму і пилу, увінчаний масивною головою ядерного гриба, піднявся на висоту 12 км. Всіх присутніх в укриття вражали масштаби вибуху. Ніхто не міг собі уявити, з якою силою і силою ми зіткнулися ", - писав в наслідок керівник Манхеттенського проекту Леслі Гровз.

є докритическим маса радіоактивної речовини (уран U235 або плутоній Pu239);

створення певних умов для початку ланцюгової реакції поділу ядер радіоактивних елементів (детонація);

створення критичної маси речовини, що ділиться.

Ніхто ні до, ні після не мав в своєму розпорядженні зброї такої величезної потужності. Це при тому, що на той момент вчені і військові ще не мали уявлення про всі вражаючих факторах нового зброї. Бралися до уваги тільки видимі основні вражаючі фактори ядерного вибуху, такі як:

Про те, що убивчими для всього живого є проникаюча радіація і подальше радіоактивне зараження при ядерному вибуху, тоді ще не мали чіткого уявлення. Виявилося, що саме ці два чинники після ядерного вибуху стануть для людини згодом найбільш небезпечними. Зона повного руйнування і спустошення досить мала за площею в порівнянні з зоною зараження місцевості продуктами радіаційного розпаду. Заражена територія може мати площу в сотні кілометрів. До опроміненню, отриманого в перші хвилини після вибуху, і до рівня радіації згодом додається зараження великих територій радіаційними опадами. Масштаби катастрофи стають апокаліптичними.

Тільки потім, значно пізніше, коли атомні бомби були використані у військових цілях, стало ясно, наскільки потужним є нова зброя і наскільки важкими для людей опиняться наслідки застосування ядерної бомби.

Механізм атомного заряду і принцип дії

Якщо не вдаватися в детальні описи і технологію створення атомної бомби, коротко описати ядерний заряд можна буквально трьома фразами:

Весь механізм можна зобразити на простій і зрозумілій малюнку, де всі частини і деталі знаходяться в сильному і тісній взаємодії один з одним. В результаті підриву хімічного або електричного детонатора, запускається детонационная сферична хвиля, що стискає речовина, що ділиться до критичної маси. Ядерний заряд є багатошаровою конструкцією. Уран або плутоній використовується в якості основної вибухівки. Детонатором може служити певну кількість тротилу або гексогену. Далі процес стиснення набуває некерованого характеру.

Швидкість процесів, що протікають величезна і її можна порівняти зі швидкістю світла. Проміжок часу від початку детонації до запуску незворотною ланцюгової реакції займає не більше 10-8 с. Іншими словами, щоб привести в дію 1 кг збагаченого урану, буде потрібно всього 10-7 секунд. Цією величиною позначається час ядерного вибуху. З аналогічною швидкістю протікає реакція термоядерного синтезу, що лежить в основі термоядерної бомби з тією різницею, що ядерний заряд пускає в хід ще більш потужний - термоядерний заряд. Термоядерна бомба має інший принцип дії. Тут ми маємо справу з реакцією синтезу легких елементів в більш важкі, в результаті яких знову ж виділяється величезна кількість енергії.

повітряні ядерні вибухи, здійснювані на певних висотах над поверхнею землі;

висотні вибухи, здійснювані в атмосфері планети, на висотах понад 10 км;

наземні (надводні) ядерні вибухи, здійснювані безпосередньо над поверхнею землі або над водною гладдю;

підземні або підводні вибухи, проведені в поверхневій товщі земної кори або під водою, на певній глибині.

У процесі поділу ядер урану або плутонію виникає величезна кількість енергії. У центрі ядерного вибуху температура становить 107 Кельвіна. В таких умовах виникає колосальний тиск - 1000 атм. Атоми речовини, що ділиться перетворюються в плазму, яка і стає головним результатом ланцюгової реакції. Під час аварії на 4-му реакторі Чорнобильської АЕС ядерного вибуху не було, так як розподіл радіоактивного палива здійснювалося повільно і супроводжувалося тільки інтенсивним виділенням тепла.

Висока швидкість відбуваються всередині заряду процесів призводить до стрімкого стрибка температури і зростання тиску. Саме ці складові формують характер, чинники і потужність ядерного вибуху.

Види і типи ядерних вибухів

Запущена ланцюгова реакція вже не може бути зупинена. В тисячні частки секунди ядерний заряд, що складається з радіоактивних елементів, перетворюється в згусток плазми, що розривається високим тиском на частини. Починається послідовна ланцюжок цілого ряду інших факторів, що вражаючий ефект на навколишнє середовище, об'єкти інфраструктури та живі організми. Різниця в завдається збитки полягає лише в тому, що маленька ядерна бомба (10-30 кілотонн) тягне за собою меншого масштабу руйнувань і менш тяжкі наслідки, ніж приносить великий ядерний вибух потужністю в 100 більше мегатонн.

Вражаючі фактори залежать не тільки від потужності заряду. Для оцінки наслідків важливі умови підриву ядерного боєприпасу, який в даному випадку спостерігається тип ядерного вибуху. Підрив заряду може бути здійснений на поверхні землі, під землею або під водою, відповідно до умов застосування маємо справу з наступними видами:

В кожному окремому випадку певні вражаючі фактори мають свою силу, інтенсивність і особливості дії, що призводять до певних результатів. В одному випадку відбувається точковий знищення цілі з мінімальними руйнуваннями і радіоактивним зараженням території. В інших випадках доводиться мати справу з масштабним спустошенням місцевості і руйнуванням об'єктів, відбувається миттєве знищення всього живого, спостерігається сильне радіоактивне зараження великих територій.

Повітряний ядерний вибух, наприклад, відрізняється від наземного способу підриву тим, що вогненна куля не стикається з поверхнею землі. При такому вибуху пил та інші дрібні фрагменти з'єднуються в пиловий стовп, що існує окремо від хмари вибуху. Відповідно від висоти підриву залежить і площа ураження. Такі вибухи можуть бути високими і низькими.

Перші випробування атомних бойових зарядів і в США і в СРСР були переважно трьох видів, наземними, повітряними і підводними. Тільки після того, як вступив в силу Договір про обмеження ядерних випробувань, ядерні вибухи в СРСР, в США, у Франції, в Китаї і в Великобританії стали здійснюватися тільки під землею. Це дозволило мінімізувати забруднення навколишнього середовища радіоактивними продуктами, зменшити площу зон відчуження, які виникали поруч з військовими полігонами.

Найпотужніший ядерний вибух, здійснений за всю історію ядерних випробувань, відбувся 30 жовтня 1961 року в Радянському Союзі. Бомба, загальною вагою 26 тонн і потужністю 53 мегатонн, була скинута в районі архіпелагу Нова Земля з борту стратегічного бомбардувальника Ту-95. Це приклад типового високого повітряного вибуху, так як підрив заряду стався на висоті 4 км.

Слід зазначити, що підрив ядерного боєзаряду в повітрі відрізняється сильним впливом світлового випромінювання і проникаючої радіацією. Спалах ядерного вибуху добре видно за десятки і сотні кілометрів від епіцентру. Крім потужного світлового випромінювання і сильної ударної хвилі, що розходиться навколо на 3600 повітряний вибух стає джерелом найсильнішого електромагнітного обурення. Утворений при повітряному ядерному вибуху електромагнітний імпульс в радіусі 100-500 км. здатний вивести з ладу всю наземну електротехнічну інфраструктуру і електроніку.

Яскравим прикладом низького повітряного вибуху стала атомне бомбардування в серпні 1945 року японських міст Хіросіми і Нагасакі. Бомби "Товстун" і "Малюк" спрацювали на висоті півкілометра, тим самим накривши ядерним вибухом практично всю територію цих міст. Більшість жителів Хіросіми загинули в перші секунди після вибуху, в результаті впливу інтенсивного світлового, теплового та гамма-випромінювання. Ударна хвиля повністю зруйнувала міські будівлі. У випадку з бомбардуванням міста Нагасакі ефект від вибуху був ослаблений особливостями рельєфу. Горбиста місцевість дозволила деяким районам міста уникнути прямої дії світлових променів, знизила силу удару вибухової хвилі. Зате під час такого вибуху спостерігалося велике радіоактивне зараження місцевості, що спричинило в подальшому важкі наслідки для населення знищеного міста.

Низькі і високі повітряні вибухи - найбільш поширене сучасне засіб зброї масового знищення. Такі заряди застосовуються для знищення скупчення військ і техніки, міст і об'єктів наземної інфраструктури.

Висотний ядерний вибух відрізняється способом застосування і характером дії. Підрив ядерного боєприпасу здійснюється на висоті більше 10 км, в стратосфері. При подібному вибуху високо в небі спостерігається яскрава сонцеподібну спалах великого діаметру. Замість хмар пилу і диму, на місці вибуху незабаром утворюється хмара, що складається з випарувалися під впливом високих температур молекул водню, вуглекислого газу та азоту.

В даному випадку основним вражаючими факторами є ударна хвиля, світлове випромінювання, проникаюча радіація і ЕМІ ядерного вибуху. Чим вище висота підриву заряду, тим менше сила ударної хвилі. Радіація і світлове випромінювання, навпаки, з ростом висоти тільки посилюються. Зважаючи на відсутність значного переміщення повітряних мас на великих висотах, радіоактивне зараження територій в даному випадку практично зводиться до нуля. Вибухи на великих висотах, зроблені в межах іоносфери, порушують поширення радіохвиль в ультразвуковому діапазоні.

Такі вибухи, в основному спрямовані на знищення що високо цілей. Це можуть бути розвідувальні літаки, крилаті ракети, боєголовки стратегічних ракет, штучних супутників і інші космічні кошти нападу.

Наземний ядерний вибух - це зовсім інше явище у військовій тактиці та стратегії. Тут поразки піддається безпосередньо певна область поверхні землі. Підрив боєзаряду може бути здійснений над об'єктом або над водою. Перші випробування атомної зброї в США і в СРСР відбувалися саме в такому вигляді.

Відмітна особливість цього виду ядерного вибух - наявність яскраво вираженого грибовидного хмари, яке формується за рахунок величезних обсягів піднятих вибухом частинок грунту і породи. У найперший момент на місці вибуху утворюється світиться півсфера, нижнім краєм стосується поверхні землі. При контактному підриві в епіцентрі вибуху, де вибухнув ядерний заряд, утворюється воронка. Глибина і діаметр воронки залежить від потужності самого вибуху. При використанні невеликих тактичних боєприпасів діаметр воронки може досягати двох, трьох десятків метрів. Під час вибуху ядерної бомби великою потужністю розміри кратера нерідко досягають сотні метрів.

Наявність потужного грязьово-пилової хмари сприяє тому, що основна маса радіоактивних продуктів вибуху назад випадає на поверхню, роблячи її повністю зараженої. Більш дрібні частинки пилу потрапляють в приземний шар атмосфери і разом з повітряними масами розлітаються на великі відстані. Якщо на поверхні землі підірвати атомний заряд, радіоактивний слід від виробленого наземного вибуху, може простягнутися на сотні і тисячі кілометрів. Під час аварії на Чорнобильській АЕС, радіоактивні частинки, що потрапили в атмосферу, випали разом з опадами на території Скандинавських країн, які знаходяться в 1000 км від місця катастрофи.

Наземні вибухи можуть здійснюватися для знищення і руйнування об'єктів великої міцності. Подібні вибухи можуть бути використані і в тому випадку, якщо переслідується мета створити велику зону радіоактивного зараження місцевості. В даному випадку діють всі п'ять вражаючих факторів ядерного вибуху. Слідом за термодинамічним ударом і світловим випромінюванням в справу вступає електромагнітний імпульс. Довершує знищення об'єкта і живої сили в радіусі дії ударна хвиля і проникаюча радіація. Наостанок залишається радіоактивне зараження. На відміну від наземного способу підриву, надводний ядерний вибух піднімає в повітря величезні маси води, як в рідкому вигляді, так і в пароподібному стані. Руйнівний ефект досягається за рахунок удару повітряної ударної хвилі і великим хвилюванням, що утворюється в результаті вибуху. Піднята в повітря вода перешкоджає поширенню світлового випромінювання і проникаючої радіації. З огляду на те, що частинки води набагато важче і є природним нейтралізатором активності елементів, інтенсивність поширення радіоактивних частинок в повітряному просторі незначна.

Підземний вибух ядерного боєприпасу здійснюється на певній глибині. На відміну від наземних вибухів тут відсутня світиться область. Всю величезну силу удару бере на себе земна порода. Ударна хвиля розходиться в товщі землі, викликаючи локальний землетрус. Величезний тиск, що створюється в процесі вибуху, утворює стовп обвалення грунту, рік, що минає на велику глибину. В результаті просідання породи на місці вибуху утворюється воронка, розміри якої залежать від потужності заряду і глибини вибуху.

Такий вибух не супроводжується грибоподібним хмарою. Стовп пилу, що піднявся в місці підриву заряду, має висоту всього в кілька десятків метрів. Ударна хвиля, перетворюються в сейсмічні хвилі, і місцеве поверхневе радіоактивне зараження є головними вражаючими факторами при проведенні таких вибухів. Як правило, такий вид підриву ядерного заряду має економічне і прикладне значення. На сьогоднішній день більшість ядерних випробувань здійснюється підземним способом. У 70-80 роки подібним чином вирішували народногосподарські завдання, використовуючи колосальну енергію ядерного вибуху для руйнування гірських масивів і утворення штучних водойм.

На карті ядерних полігонів в Семипалатинську (нині Республіка Казахстан) і в штаті Невада (США) є величезна кількість кратерів, слідів проведення підземних ядерних випробувань.

Підводний підрив ядерного заряду здійснюється на заданій глибині. В даному випадку під час вибуху світловий спалах відсутній. На поверхні води в місці підриву виникає водяний стовп заввишки 200-500 метрів, який вінчає хмара бризок і пара. Освіта ударної хвилі відбувається відразу після вибуху, викликаючи обурення в товщі води. Основним вражаючим чинником вибуху є ударна хвиля, яка трансформується в хвилі великої висоти. Під час вибуху зарядів великої потужності висота хвиль може досягати 100 і більше метрів. Надалі на місці вибуху і на прилеглій території спостерігається сильне радіоактивне зараження.

на рівній місцевості 1000 метрів від епіцентру вибуху ударна хвиля долає за 2 сек .;

на відстані 2000 м. від епіцентру ударна хвиля вас наздожене через 5 секунд;

перебуваючи від вибуху на дистанції 3 км, ударну хвилю слід очікувати через 8 секунд.

Способи захисту від вражаючих факторів ядерного вибуху

В результаті вибухової реакції ядерного заряду утворюється величезна кількість теплової та світлової енергії, здатної не тільки зруйнувати і знищити неживі об'єкти, але вбити все живе на значній площі. В епіцентрі вибуху і в безпосередній близькості від нього в результаті інтенсивного впливу проникаючої радіації, світлового, теплового випромінювання та ударної хвилі гине все живе, знищується військова техніка, руйнуються будівлі і споруди. З віддаленням від епіцентру вибуху і з плином часу сила вражаючих факторів зменшується, поступаючись місцем останньому згубному фактору - радіоактивному зараженню.

Шукати порятунок тим, хто потрапив в епіцентр ядерного апокаліпсису, марно. Тут не врятує ні міцне бомбосховище, ні засоби особистого захисту. Травми та опіки, отримані людиною в таких ситуаціях, несумісні з життям. Руйнування об'єктів інфраструктури носять тотальний характер і не підлягають відновленню. У свою чергу тим, хто опинився на значній відстані від місця вибуху, можна розраховувати на порятунок, використовуючи певні навички і спеціальні способи захисту.

Це основний вражаючий фактор при ядерному вибуху - це ударна хвиля. Утвориться в епіцентрі область високого тиску впливає на повітряну масу, створюючи ударну хвилю, яка поширюється на всі боки з надзвуковою швидкістю.

Швидкість поширення вибухової хвилі наступна:

Після проходження вибухової хвилі виникає область низького тиску. Прагнучи заповнити розріджений простір, повітря йде в зворотному напрямку. Створюваний вакуумний ефект викликає чергову хвилю руйнувань. Побачивши спалах, до приходу вибухової хвилі можна спробувати знайти укриття, зменшивши наслідки впливу ударної хвилі.

Світлове і теплове випромінювання на великій відстані від епіцентру вибуху втрачають свою силу, тому якщо людина зуміла сховатися при вигляді спалаху, можна розраховувати на порятунок. Набагато страшніше проникаюча радіація, яка представляє собою стрімкий потік гамма променів і нейтронів, які поширюються зі швидкістю світла з світиться області вибуху. Найпотужніше вплив проникаючої радіації відбувається в перші секунди після вибуху. Перебуваючи в притулок або в укритті, висока ймовірність уникнути прямого попадання смертоносного гамма-випромінювання. Проникаюча радіація завдає важкі ураження живих організмів, викликаючи променеву хворобу.

Якщо всі попередні перераховані вражаючі фактори ядерного вибуху носять короткочасний характер, то радіоактивне зараження є самим підступним і небезпечним фактором. Його згубну дію на організм людини відбувається поступово, з плином часу. Величина залишкової радіації і інтенсивність радіоактивного зараження залежить від потужності вибуху, умов місцевості і кліматичних факторів. Радіоактивні продукти вибуху, змішуючись з пилом, дрібними фрагментами і осколками потрапляють в приземний повітряний шар, після чого разом з опадами або самостійно випадають на поверхню землі. Радіаційний фон в зоні застосування ядерної зброї в сотні разів перевищує природний радіаційний фон, створюючи загрозу всьому живому. Перебуваючи на території, що зазнала ядерного удару, слід уникати контакту з будь-якими предметами. Засоби індивідуального захисту і дозиметр дозволять знизити ймовірність радіоактивного зараження.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як відбувається ядерний вибух. Вибух атомної бомби і механізм його дії. Варіанти детонації ядерних боєприпасів

# data[].attributes.attachment_link.description
3.2.1. Класифікація ядерних вибухів Ядерна зброя розроблена в США під час Другої світової війни в основному зусиллями європейських вчених (Ейнштейн, Бор, Фермі і ін.). Перше випробування цієї зброї відбулося в США на полігоні Аламогордо 16 липня 1945 року (в цей час в переможеної Німеччини проходила Потсдамська конференція).

# data[].attributes.headline
Атомний удар Хіросіми

# data[].attributes.subject
Атомний удар Хіросіми

# data[].attributes.attachment_link.title
6.08. 1945 года США сбросили атомную бомбу на Хиросиму.

# data[].attributes.headline
Створення ядерної зб

# data[].attributes.body
Створення ядерної зброї

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Игорь Ремпель

# data[].attributes.attachment_link.title
Хиросима и Нагасаки взрыв и коротко о бомбах

# data[].attributes.headline
Принцип роботи АЕС

# data[].attributes.subject
Принцип роботи АЕС

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
НАЕК Енергоатом

# data[].attributes.attachment_link.title
Як виробляється електроенергія на атомній електростанції?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Увага: Через позицію правовласника щодо вмісту дане відео українською було видалене з Ютуб каналу "Цікава наука". Ви зможете знайти його на Толоці.
Уявити масштаби наслідків детонації всіх ядерних зарядів практично неможливо.
Сподіватимемося, що ніхто і ніколи не зазнає жодних з цих катастрофічних інцидентів.
Але існує науково обґрунтований план дій, який може врятувати сотні тисяч життів в зоні ураження ядерного вибуху.
Отже, яким є цій план?
І від чого саме нас захистить дотримання плану?
Для створення нищівного вибуху ця зброя використовує реакції поділу важких ядер, під час яких атомні ядра розпадаються на дві менші частини.
Цей процес продукує надзвичайно велику кількість енергії.
А в деяких матеріалах нейтрони, випущені під час одного поділу, захоплюються прилеглими ядрами атомів, викликаючи і їхній поділ.
Ці ланцюгові реакції можуть дати широкий спектр потужності вибухів.
Але ми розглянемо вибух, еквівалентний десятьом тисячам тонн тротилу.
Такий вибух створить вогняну кулю, здатну зруйнувати кілька міських кварталів.
І ударну хвилю, що пошкодить будівлі на відстані в кілька кілометрів.
На превеликий жаль, в межах вогняної кулі ніхто і ніщо вцілити не зможе.
Однак, для тих, хто перебував у зоні дії ударної хвилі та за її межами, наш протокол може бути єдиним шансом на порятунок.
І хоча це може здаватися дивним, та найкращий спосіб залишатися захищеним до, під час і після ядерного вибуху - це перебувати всередині будинку.
Подібно до захисту від торнадо чи ураганів, перебування всередині міцної будівлі забезпечить вам захист від ударної хвилі, теплового та іонізуючого випромінювання.
Ударна хвиля пошириться на кілька кілометрів за межі вогняної кулі в перші секунди.
Міцні будівлі в цьому діапазоні відстаней повинні витримати ударну хвилю.
А перебування в центрах і підвалах цих будівель, до того ж допомагає забезпечити захист від тепла й уламків.
Знаходження укриття вкрай важливе, особливо, якщо вогняна куля утворюється близько до поверхні, оскільки вибух підніме тисячі тонн уламків та сміття на кілька кілометрів вгору в атмосферу.
В міру охолодження вогняної кулі нестабільні ядра атомів в суміші продуктів ядерного поділу спричинюють найнебезпечніший довготривалий вплив ядерного вибуху - радіоактивне забруднення.
Частинки розміром з піщинку є джерелами іонізуючого випромінювання, яке здатне вибивати електрони з атомів, іонізуючи їх таким чином.
Вплив великої дози такого випромінювання може спричинити пошкодження клітин, радіаційні опіки, променеву хворобу, рак і навіть смерть.
На висотах кілька кілометрів радіоактивні частинки в небезпечній концентрації будуть керуватися висотними атмосферними потоками, що може створити небезпечні рівні радіоактивного зараження на ділянці завдовжки десятки кілометрів за напрямком вітру від епіцентру.
На щастя, ті ж будівлі, що забезпечили захист від вибуху, навіть краще підійдуть для захисту від радіоактивних речовин.
Потужність випромінювання знижується, коли воно проходить крізь простір і речовину.
Отже, в той час, як розбите вікно і зачинене вікно мають однакову мінімальну ефективність в захисті від радіації, товсті шари сталі, бетону і втрамбованої землі можуть запропонувати хороший захист.
І оскільки з моменту початку радіоактивних осаджень вони зменшуються вдвічі за першу годину, і на 80% за першу добу, перебування всередині будівель протягом 24 годин може значно поліпшити ваші шанси уникнути найбільш серйозних наслідків опромінення.
Після вибуху ви матиме принаймні 15 хвилин, щоб знайти притулок перед початком радіоактивних осаджень.
Оскільки найнебезпечніші частинки осадів є і найважчими, вони осідають в повітрі й накопичуються на вулицях і дахах будинків, що робить сховища під землею, або посеред висотних будівель найкращим вибором.
Але, якщо ж хтось таки потрапив під ці осадження, то для цих людей все ще існують заходи, яких можна вжити.
Після знайдення безпечного місця вони повинні зняти своє взуття і весь зовнішній одяг, вимити усі відкриті ділянки шкіри й перенести весь забруднений одяг якнайдалі.
Опинившись всередині укриття, сплануйте перебування там принаймні протягом доби.
Якщо ж укриття погане, або хтось всередині потребує негайної медичної допомоги, спробуйте пошукати допомогу ззовні через годину.
Але, в ідеалі, залишайтеся всередині й очікуйте інформації від перших рятувальників.
В той час електроенергія, стільниковий зв'язок та інтернет будуть недоступними.
Деякі радіостанції, ймовірно, працюватимуть.
Тож чекайте повідомлення екстрених служб, щоб визначити безпечний план подальших дій.
Ядерна зброя - це один з найпотужніших інструментів руйнування.
І ці заходи можуть здаватися надто простими й неефективними.
Але дослідження та симуляції неодноразово демонстрували переваги перебування всередині укриттів.
Отже, доки ми сподіватимемось, що цього ніколи не станеться, пам'ятаймо: ховайтеся всередині, залишайтеся усередині, очікуйте інформації.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вдосконалення

# data[].attributes.attachment_link.title
Як вижити після ядерного вибуху

# data[].attributes.attachment_link.description
Увага: Через позицію правовласника щодо вмісту дане відео українською було видалене з Ютуб каналу "Цікава наука". Ви зможете знайти його на Толоці.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чорнобиль туристичний: як місце трагедії стає популярним серед туристів

# data[].attributes.headline
Зона відчуження сьог

# data[].attributes.body
Зона відчуження сьогодні

# data[].attributes.headline
Ядерні реакції

# data[].attributes.subject
Ядерні реакції

# data[].attributes.body
Допишіть рівняння ядерних реакцій

# data[].attributes.body
Видатні особистості в історії ядерної фізики

# data[].attributes.attachment_link.title
Визначні прізвища в історії атомної фізики

# data[].attributes.body
Даша

# data[].attributes.headline
Ядерний реактор

# data[].attributes.subject
Ядерний реактор

# data[].attributes.attachment_link.title
Энциклопедия атома: Том III. Внутри реактора

# data[].attributes.headline
Ланцюгова ядерна реакція. Ядерний реактор

# data[].attributes.subject
Ланцюгова ядерна реакція. Ядерний реактор

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Одеська ЗОШ No14

# data[].attributes.attachment_link.title
9клас фізика урок 548 Ланцюгова ядерна реакція

# data[].attributes.attachment_link.description
Learn about different types of radiometric dating, such as carbon dating. Understand how decay and half life work to enable radiometric dating. Play a game that tests your ability to match the percentage of the dating element that remains to the age of the object.

# data[].attributes.headline
Закон радіоактивного розпаду. Активність речовини

# data[].attributes.subject
Закон радіоактивного розпаду. Активність речовини

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталія Андрієнко

# data[].attributes.attachment_link.title
Активність радіоактивної речовини. Використання радіоактивних ізотопів

# data[].attributes.attachment_link.title
Жили были первооткрыватели 22 я серия Мари Кюри

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Короткометражные Мультфильмы и Фильмы

# data[].attributes.attachment_link.title
Дети Чернобыля мультик Chernokids 2010

# data[].attributes.attachment_link.title
Радиация и ЖИЗНЬ. Фильм 1: Воздействие на человека

# data[].attributes.headline
Презентація. Радіоактивне випромінювання. Вплив радіації на організм

# data[].attributes.subject
Презентація. Радіоактивне випромінювання. Вплив радіації на організм

# data[].attributes.attachment_link.title
Fyzika ve škole (Android & iOS & MS Store)

# data[].attributes.attachment_link.description
RNDr. Vladimír Vaščák osobní stránky učitele z Moravy

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Департамент освіти і науки

# data[].attributes.attachment_link.title
Фізика. Радіоактивне випромінювання (І частина). 9 клас

# data[].attributes.headline
Відкриття явища радіоактивності

# data[].attributes.subject
Відкриття явища радіоактивності

# data[].attributes.attachment_link.title
Кюри Мария. Радиоактивность. Анри Беккерель