# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Per Josep Casas i Natàlia Peraire

Una de les funcions que realitza el sector públic sobre l'economia d'un país o zona és de redistribuïdora de la renda. Aquesta funció es basa en l'objectiu d'equitat, és a dir, en la idea que tots els ciutadans puguin cobrir les seves necessitats bàsiques d'alimentació i allotjament, educació, sanitat i assistència social. Per aconseguir aquest objectiu, es defineix un principi d'equitat que estableix que tots els ciutadans han de contribuir a les despeses que possibiliten l'acció correctora de l'Estat en funció de la seva capacitat econòmica. És a dir, que cada ciutadà pagarà uns impostos en funció de les rendes generades, que permetran al sector públic pugui facilitar ajudes econòmiques aquells altres ciutadans que no hagin pogut generar rendes perquè puguin obtenir els béns i serveis que satisfaran les seves necessitats bàsiques.

Si l'Estat no intervingués en aquesta funció la renda o patrimoni de cada persona s'aniria acumulant de forma desigual entre la població i arribaria un moment en què uns tindríem molt i els altres molt poc.

Com hem dit, per poder corregir aquesta errada, el sector públic, fixa una sèrie d'impostos. Concretament utilitza els impostos directes, és a dir, aquells que recauen sobre la renda i el patrimoni.

Un dels impostos directes més coneguts és l'IRPF, que és un Impost que recau sobre la Renda de les Persones Físiques- Aquest impost és progressius, és a dir, segons el nivell del salari d'una persona o les despeses que pugui tenir, ja sigui perquè està pagant una hipoteca o perquè té fills a càrrec, fa que el tipus impositiu que ha de pagar la persona variï. El tipus impositiu d'aquest impost varia entre el 15% i el 27% sobre la renda generada per una persona (sous, interessos, lloguers, dividends, beneficis empresarials). Així una persona que obté menys de 11.200 euros l'any no ha de pagar aquest impost, en canvi, una persona que generi unes rendes de 22.000 euros pagarà un 15% + 8% sobre les rendes generades un cop extret el mínim personal que no tributa i una persona que generi uns 60.000 euros anuals haurà d'aplicar-se un 27% + 15%. En definitiva, paga més impostos qui genera més riquesa i el revés.

Un altre dels impostos directes és el de patrimoni, que recau sobre les propietats (finques, cases, terrenys)..A partir del 2008 aquest impost s'ha tret, amb la qual cosa la gent que té més propietats s'estalvia de contribuir al sosteniment de l'estat per aquest concepte.

Un cop l'Estat a recaptat tots aquests diners dels contribuients, decideix com i per a qui aniran destinat i els redistribueix. És a dir, la gent que estigui a l'atur i no pugui generà un sou cobrarà un subsidi de desocupació; la gent jubilada que ja no treballi i tampoc pot generar una renda pel seu treball , percebrà una pensió, la gent discapacitada també rebrà ajudes... A més, implantarà mesures per afavorir la contractació de treballadors i beques d'estudi.

Un cop aclarida la funció de redistribució que fa el sector públic podem respondre la pregunta que sens planteja a l'anunciat: Tot per tots?. En aquest cas sí, però d'una forma no molt abusiva, o sigui, no es tracta de que tothom disposi de la mateixa renda, ja que una persona que treballa i es guanya bé la vida, no té perquè quedar-se amb un sou mínim perquè una altra persona que no fa res en pugui gaudir. En conclusió, aquesta funció l'Estat la realitza per igualar les possibilitats de cobrir les necessitats bàsiques.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tot per tots? La funció redistribuïdora del sector públic

# data[].attributes.attachment_link.description
Per Josep Casas i Natàlia Peraire Una de les funcions que realitza el sector públic sobre l'economia d'un país o zona és de redistribuïdora de la renda. Aquesta funció es basa en l'objectiu d'equitat, és a dir, en la idea que tots els ciutadans puguin cobrir les seves necessitats bàsiques d'alimentació i allotjament, educació, sanitat i assistència social.

# data[].attributes.body
El mercat reflecteix les preferències dels que tenen capacitat monetària, per el que els mercats assignen els béns a qui poden pagar-los. La Política fiscal, és el conjunt de lleis i mesures per redistribuir la renda
Per exemple, a Espanya tenim: Impostos progressius.

# data[].attributes.body
Els avantatges de la lliure competència són:

Estimula la innovació i el progrés tecnològic, com a conseqüència de la recerca de mitjans més eficients per a produir

Permet l'accés del públic en general a un nombre més gran de béns i serveis, gràcies a la reducció dels preus

Fa que augmentin els salaris reals dels treballadors en abaixar els preus dels béns i serveis. Tot i que els salaris romanen iguals, els treballadors gaudeixen de més poder adquisitiu

Facilita l'accés al mercat a noves empreses i, per tant, es crea ocupació

# data[].attributes.attachment_link.title
Competencia imperfecta - Wikipedia, la enciclopedia libre

# data[].attributes.attachment_link.description
En una situación de competencia imperfecta, las empresas que residen en ese mercado pueden llegar a tener suficiente poder de mercado para afectar al precio del mismo. Las consecuencias principales de este poder de mercado que puede haber son una repercusión negativa en el bienestar de los consumidores y una pérdida de eficiencia.

# data[].attributes.headline
LA INETVENCIÓ DEL SECTOR PÚBLIC: POLÍTICA MEDIAMBIENTAL (externalitats) 

# data[].attributes.subject
LA INETVENCIÓ DEL SECTOR PÚBLIC: POLÍTICA MEDIAMBIENTAL (externalitats) 

# data[].attributes.body
Un govern pot utilitzar diversos instruments per a reduir la contaminació, però la implantació de qualsevol mesura exigeix que es duguin a terme certs estudis previs, que consisteixen a :

a) Obtenir informació sobre el tipus de conyaminació (atmosfèrica, acústica, etc.)

b) Identificar i classificar els agents que la causen. Per exemple, alguns dels contaminants de l'aire són el diòxid de carboni o els metalls pesants

c) Mesurar l'impacte de la contaminació sobre el medi natural i les persones

# data[].attributes.headline
ANÀLISI DELS COSTOS DE LES EXTERNALITATS SOCIOAMBIENTALS DE LA INDÚSTRIA DE L'ÀMBIT DEL PLA DELTA

# data[].attributes.subject
ANÀLISI DELS COSTOS DE LES EXTERNALITATS SOCIOAMBIENTALS DE LA INDÚSTRIA DE L'ÀMBIT DEL PLA DELTA

# data[].attributes.body
Són els efectes de determinades activitats econòmiques que afecten positivament o negativament a altres agents econòmics, que no són ni compradors ni venedors en el mercat, sense que aquests paguin o es vegin compensats per això.

Les externalitats fan que el mercat sigui ineficient i fracassi l'maximitzar l'excedent total.

L'existència del cost o benefici social fa que l'Estat intervingui, en el primer cas per intentar reduir-lo i en el segon cas per fomentar-lo

La propietat veïna ben conservada, els fruiters i les vacunes, el  progrés  científic, i els bons habits de conducció: Externalitat positiva (L'activitat d'un subjecte beneficia un 3º): Subvenció i ajudes. Ex. La millora de l'entorn d'un centre comercial, beneficia als veïns.

El fum dels automòbils, fum del tabac, soroll d'una festa, soroll del trànsit
i la construcció de xalets a 1ª línia de costa: Externalitat negativa (L'activitat d'un subjecte perjudica un 3º): Multes i lleis anticontaminants. Ex. Una cimentera que produeix pols tòxic i contaminant.

# data[].attributes.body
En ocasions les empreses privades no volen produir determinats béns i serveis beneficiosos per a la societat per no ser rendibles.

Això implica que l'estat hagi d'intervenir per garantir seu subministrament suficient. Per això l'Estat decideix entre:

Producció pròpia: justícia, educació, sanitat, policia, etc.

Adquisició a empreses privades i posterior distribució:

enllumenat públic.

Subvencionant parcialment la seva adquisició: educació, habitatges socials.

# data[].attributes.body
1. Béns Públics (purs):

No rivals (L'ús per part de una persona no redueix l'ús d'una altra)

No excloents (No es pot excloure ningú del seu ús)

1. Béns Públics (mixtes) ..... existeix rivalitat

# data[].attributes.body
El conjunt de mesures i instruments que utilitza l'Estat per a intervenir en l'activitat econòmica i intentar afevorir la marxa del país s'anomena política econòmica.

# data[].attributes.attachment_link.title
Política económica - Wikipedia, la enciclopedia libre

# data[].attributes.attachment_link.description
Estas estrategias están constituidas por diferentes conjuntos de medidas, leyes, regulaciones, gastos en educación, sanidad, subsidios y ayudas o impuestos y tasas para obtener ingresos públicos y también a veces para alterar los incentivos que confrontan tanto los agentes del sector privado como de las administraciones públicas y otras entidades.

# data[].attributes.body
Els cicles econòmics són fluctacions de l'activitat econòmica en fases alternes d'expansió i recessió.

En les fases d'expansió, en què l'activitat econòmica i l'ocupació creixen considerablement, en succeeixen d'altres de recessió i depressió en què una gran part dels recursos productius disponibles (treballadors, màquines, capitals...) romanen ociosos.

En les fases de recessió, la infrautilització   dels recursos és preocupant perquè el valor en la producció de béns i serveis disminueix notablement. En definitiva, l'economia adopta un comportament cíclic amb fases alternes d'exapnsió i de recessió. Aquest fenòmen és lo que es coneix com a inestabilitat cíclica

En fases de recessió, el sector públic adoptar una d'aquestes dues postures:

No intervenir-hi: confiant que el mercat surti per si sol de la crisi i l'activitat econòmica torni a expandir-se.

Intervenir-hi : l'Estat fa créixer artificialment els nivells de l'activitat econòmica per a compensar la manca de demanda privada de béns i serveis

# data[].attributes.body
Les limitacions del mercat és sinònim de errors de mercat. Un error de mercat és una conseqüència negativa de funcionament del mercat i es produeix quan el mercat no és eficient en l'assignació dels recursos disponibles.

Tot i que l'Estat intervé per intentar corregir els efectes negatius del mercat, només aconsegueix mitigar-los. Els errors principals del mercat són:

La inestabilitat dels cicles econòmics

L'existència de béns públics

Les externalitats

La competència imperfecta

La distribució desigual de la renda