# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка. Онлайн-курс з підготовки до ЗНО "Лайфхаки з української літератури"

# data[].attributes.headline
Аналіз драми-феєрії "Лісова  пісня

# data[].attributes.subject
Аналіз драми-феєрії "Лісова  пісня

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Прадавні українські ліси бережуть безліч таємниць і загадок. Тут живуть незвичайні міфічні істоти, які охороняють свій невидимий людському оку світ. Таке уявлення лежить в основі драми-феєрії Лесі Українки "Лісова пісня".

Про жанрові та композиційні особливості драми-феєрії, її проблематику та персонажів читайте у нашій статті! Скорочений переказ доповнений ілюстраціями художниці Софії Караффи-Корбут.

Автор тексту далі Дмитро Заєць

***

Аналіз твору "Лісова пісня"

Справжнє ім'я автора

Лариса Петрівна Косач

Рік написання

1911

Жанр

Драма-феєрія (від франц. Iée - фея) - один із жанрових різновидів драми, якому властивий фантастично-казковий сюжет, неймовірні перетворення. У такій драмі поряд з людьми виступають створені їхньою уявою фантастичні істоти.

"Лісова пісня" - нова жанрова форма, створена Лесею Українкою, проблемна філософська драматична поема, де поетизовано красу людських взаємин, потяг до щастя, силу великого кохання.

Історія написання

Леся Українка написала цей твір всього лише за три тижні у місті Кутаїсі, що на Кавказі. Вона тяжко сумувала за Батьківщиною, крім того, знову загострилася її хвороба.

У листі до матері Леся Українка зазначала, що "Лісова пісня" з'явилася в результаті спогаду про дитинство, проведене на Волині, коли її навіки зачарував образ лісової русалки: "Мені здається, що я просто згадала наші ліси та затужила за ними".

Особливості композиції

Найхарактернішою особливістю композиції є органічне переплетення життя двох світів: природи й людини.

Лісові істоти олюднені, вони живуть і діють, розмовляють, як люди. У них своє розуміння добра і зла, їх наділено певними рисами вдачі за аналогією до людських.

Драма складається з прологу й трьох дій, співвіднесених з різними порами року (весна, літо, осінь), із зародженням, розвитком і згасанням інтимних почуттів і переживань Мавки та Лукаша.

Зав'язка: дитина лісу Мавка, розбуджена голосом сопілки сільського парубка Лукаша, прокидається від зимового сну.

Розвиток дії: з'являється молодиця Килина - втілення бездуховності й моральної обмеженості. Вона в усьому протистоїть Мавці - уособленню любові й краси. Коли Лукаш зраджує кохану і сватає Килину, охоплена відчаєм Мавка втрачає бажання жити й добровільно погоджується покинути цей світ, зникнути "у підземеллі темного Марища" - "Того, що в скалі сидить".

Кульмінація: розлючена Килина хоче зрубати Вербу-Мавку, але Перелесник (дух вогню) запалює Вербу, а з нею згоряє все господарство.

Розв'язка: Мати й Килина повертаються в село, а Лукаш залишається в зимовому лісі разом із привидом Мавки і поступово замерзає з усмішкою на вустах.

Провідні ідеї та проблематика

Основна думка: світ врятує краса. Краса, яка виявляється у високій, світлій духовності людини, у її гармонії з природою, у жертовній любові й здатності прощати. Така краса очищає й відроджує людину та світ.
Проблематика
- Людина та природа. Леся Українка розглядає природу як більш гармонійний світ, аніж людський, а отже, саме наближення людини до природи, на погляд авторки, є орієнтиром на шляху до ідеалу, способом самовдосконалення.

- Людина й мистецтво. Леся Українка переконує, що справжнє мистецтво може породжувати лише чиста, світла душа; саме спроможність до мистецької творчості є найпевнішою ознакою такої душі. Критерії, сутність, а отже, і мета мистецтва - у його здатності оживляти, вдосконалювати світ і людину, сіяти в людській душі любов.

Пригадаймо: від Лукашевої гри на сопілці розвивається, зеленіє, зацвітає все в лісі, прокидається Мавка, і саме ця мелодія пробуджує в ній кохання.

- Шляхи подолання зла. У цьому творі авторка, власне, пропонує єдиний шлях - християнське прощення, відповідь добром на зло. Зазнавши від Лукаша смертельного болю, Мавка все одно милосердна до нього, рятує і дає йому шанс духовного відродження. Мавка зауважує прекрасну, світлу сутність Лукашевого єства, про яку він і сам не здогадується. Саме тому любить його і жаліє тоді, коли він не може "своїм життям до себе дорівнятись".

- Сила кохання. Сторінки, де змальовано кохання Мавки й Лукаша, найсвітліші в драмі та й у всій творчості Лесі Українки. Лише покохавши одне одного, герої стають по-справжньому щасливими, власне, тоді починають жити. Зіставляючи два різко протилежні образи Мавки й Килини, авторка наголошує, що не кожен здатен кохати. Кохання - це постійна готовність до самопожертви заради коханої людини, це щонайтонше відчуття її душі, це вбачання сенсу свого життя в її щасті.

- Трагедія зради самого себе. Лукаш має чисту, світлу, прекрасну душу - це символізує його білий полотняний одяг у першій дії. Такою приходить у світ кожна людина. Потім хлопець зраджує свою чистоту й перетворюється на вовкулаку. Таким чином, зраджуючи духовне в собі, людина стає моторошною потворою.

- Самознищення зла. Нещасними матір Лукаша й Килина роблять самі ж себе. Їхній егоїзм, невситима жадібність і лють отруюють їхнє життя та все довкола. Всі їхні інтереси скеровані на придбання статків. Однак вони не розживаються, а все бідніють, бо багатство для них - не засіб, а мета.

Цитатна характеристика основних персонажів

Головні персонажі:

1) волинські селяни: молодий хлопець Лукаш, його дядько Лев, мати Лукаша, молодиця Килина.

2) лісове царство: Мавка, Лісовик, Водяник, Перелесник, Русалка; другорядні персонажі: Той, що греблі рве; Той, що в скалі сидить; Русалка Польова, Пропасниця, Потерчата, Куць, Злидні.

Лукаш

Лукаш - зовсім молодий хлопець. Його зовнішність та одяг у творі описано детально:

Він людина, тому й по-людському розуміє любов як потаємне незбагненне почуття. А для Мавки, як і решти лісових створінь, це цілком природний стан.

Проте її любов до Лукаша зовсім не подібна на легкодумні залицяння з Перелесником, які вона знала до цього. Не подібна її любов і на почуття самого Лукаша:

"Л у к а ш Чудна у тебе мова, але якось так добре слухати... Що ж ти мовчиш? Розгнівалась?
М а в к а Я слухаю тебе... твого кохання...
Л у к а ш Нащо так? Аж страшно, як ти очима в душу зазираєш... Я так не можу! Говори, жартуй, питай мене, кажи, що любиш, смійся... "

Звичайний сільський хлопчина й не здогадується, які сили пробудило кохання в лісовій істоті, яке "огнисте диво" оновлення вона пережила. Лукаш не цінує "душі своєї цвіту", не знає, які дива може творити тихий голос його сопілки. Щедрі поклади поезії й краси в його душі вкриті шаром буденщини, черствого житейського практицизму.

Його внутрішнє багатство явилося Мавці весняної місячної ночі, але сам Лукаш і занедбав його під стріхою хати, під впливом меркантильної матері й Килини.

Дядько Лев

Лев - дядько Лукаша.

Образ дядька Лева - один із найбільш позитивних серед людських персонажів твору. Він знав ціну краси й гармонійного співіснування людини з природою, добре знав і те, що протиставити себе природі, знехтувати її закони - значить підрубати гілку, на якій сидиш. Він дбайливо ставився до лісу, із симпатією - до Мавки та інших лісових істот. Таке ставлення до природи дядько Лев виховував і у свого небожа Лукаша.

Негативні людські персонажі

Леся Українка майстерно створила характери Килини й матері Лукаша. Це досить типові образи жінок, утомлених тяжкою працею по господарству. Лукашевій матері потрібна роботяща невістка, а не мрійлива Мавка, яка сприймає природу як живу істоту.

Мати Лукаша настільки душевно згрубіла, що не помічає навіть Мавчиної вроди, а згадує про її чесноти лише тоді, коли "лукава, як видра, хижа, наче рись" Килина демонструє свою справжню натуру.

Килина

Килина - духовний антипод Мавки, занадто меркантильна й приземлена жінка.

Зовнішній вигляд Килини описано детально:

Для вульгарної та обмеженої Килини чи не найбільший життєвий скарб - "корова турського заводу" (тобто багатство й добре влаштований побут). Вона в житті так і не зазнала справжнього щастя, так і не збагнула, що духовно не перемогла Мавку.

Лісове царство, міфічні істоти

Лісова дівчина Мавка

Зовнішність Мавки описано досить побіжно: "В ясно-зеленій одежі, з розпущеними чорними, з зеленим полиском, косами..."

Без сумніву, це ідеалізований і сильний образ: лісова красуня намагається наблизити дійсність до мрії, на шляху до щастя її ніщо не може зупинити. Вона без жалю покинула заради "людського хлопця" лісові хащі й могла б знайти з людьми спільну мову, якби всі вони були такими мудрими, як дядько Лев.

Та Лукаш не встигає перейнятися дядьковою наукою: напровесні приходять вони із далекого села в ліс, а вже восени дядько Лев помирає. Господарство прибирає до своїх рук дріб'язкова Лукашева мати, а згодом до неї приєднується й достойна її невістка.

Мавка ж принесла в Лукашеву хату не тільки красу: з нею прийшла до лісової господи прихильність природи й достаток ( "Як вона глядить корів, то більш дають набілу").

Однак Лукаш не зміг відстояти своє кохання, не зміг "своїм життям до себе дорівнятись". Його перемогла сіра буденщина із захланною й обмеженою матір'ю. А зрада Лукаша почалася з того моменту, коли поріг його хати переступила Килина.

Лісовик

Голова духів лісу, оберігає лісовий світ. Насторожено й суворо, проте справедливо ставиться до світу людей, застерігає Мавку, щоб вона трималася подалі від цього світу, оскільки знає, що люди загалом підступні та зрадливі.

Перелесник

Це надзвичайно енергійний, жвавий, веселий лісовий хлопець, закоханий у Мавку, він допомагає їй у скрутні хвилини, намагається врятувати її життя.

Водяник та Русалка

Вороже до світу людей налаштовані представники водного світу - Водяник та Русалка.

Водяник - це суворий та справедливий дух води, він стежить за порядком та не любить зазіхання з боку чужинців.

Русалка - подруга Мавки, проте має зовсім інший характер. Вона заздріслива, підступна та лиха. Заздрить щастю Мавки й мріє погубити її коханого Лукаша, бажає йому смерті. Легковажна та грайлива:

Той, що греблі рве

Це жвавий та енергійний водний хлопець з занадто бурхливою та непередбачуваною поведінкою.

Русалка Польова

Русалка Польова - подруга Мавки. Має ніжний та лагідний характер. Благає Мавку зупинити Лукаша, коли той починає жати пшеницю в полі, бо це завдає їй болю.

Той, що в скелі сидить

Той, що в скелі сидить - "страшне Марище", злий та лихий дух підземелля, який карає неслухняних лісових істот за зраду місцевих законів (так, він ув'язнює Мавку за те, що вона кохалася з людським хлопцем).

Скорочений переказ твору "Лісова пісня"

Події відбуваються в старезному лісі на Волині, протягом року. Кожна дія починається пейзажем, який змінюється відповідно до пори року.
ПЕРША ДІЯ
П'єса розпочинається з прологу - пейзажу волинського лісу: "Старезний, густий, предковічний ліс на Волині. Посеред лісу простора галява з плакучою березою і великим прастарим дубом... Саме озеро - тиховодне, вкрите ряскою та лататтям, але з чистим плесом посередині. Містина вся дика, таємнича, але не понура - повна ніжної задумливої поліської краси".

Із лісу на прогалину виходять дядько Лев і його племінник Лукаш. Вони прийшли до лісу, щоб збудувати тут хату.

Але лісові істоти не хочуть, щоб серед лісу поселились люди. Так, Русалка каже: "Я не терплю солом'яного духу! Я їх топлю, щоб вимити водою той дух ненавидний. Залоскочу тих патрутнів, як прийдуть!"

Лісовик (господар лісу) ж говорить Русалці, що "давно б уже не стало сього дуба", якби не дядько Лев, бо він "заклявся на життя, що дуба повік не дасть рубати".

У цей час з-за старої розщепленої верби з'являється Мавка. Вона прокинулася від зимового сну, почувши, як хтось грає на сопілці. Лісовик пояснює їй, що це грав людський хлопець, племінник дядька Лева на ім'я Лукаш.

Мавка хоче зустрітися з Лукашем, але Лісовик її застерігає: "Не задивляйся ти на хлопців людських. Се лісовим дівчатам небезпечно..."

І ось з'являється Лукаш, хоче з берези наточити соку, але Мавка підбігає до нього, хапає за руку. Вона говорить, що береза - її сестра, й сік її - то кров. Лукаша дуже здивувався цим словам.

З першої ж зустрічі Лукаш і Мавка сподобалися одне одному. Мавку зачаровує Лукашева гра на сопілці. Від цієї гри в лісі розцвітає пишніше дика троянда, стає білішим квіт калини, закувала зозуля, заспівав соловейко. Та Мавці чомусь раптом стало сумно до сліз: мабуть, тому, що день скінчився, а їй не хотілося розлучатися так швидко з Лукашем.

Лукаш їй розповів, що його восени хочуть оженити. Після цих слів Мавка зажурилася. Лукаш каже, що не знає, з ким має одружитися, що йому ще не знайшли пари. Перейнявшись довірою до Лукаша, Мавка скаржиться йому на те, що вона зовсім самотня: "В нас так нема, як у людей, - навіки!"

Раптом чути голос дядька Лева, який кличе Лукаша. Мавка запитує юнака, чи він повернеться.

Потім описується історія зародження кохання Лукаша й лісової дівчини Мавки. Вони таємно зустрічаються, цілуються, обіймаються, стають закоханою парою. Мавка відчуває себе щасливою.

Її подруга Русалка заздрить їй, мріє занапастити Лукаша. Вона підмовляє Потерчат (злих духів, що з'являються у вигляді вогників) заманити Лукаша, щоб він утонув у болоті. Вони намагаються виконати цей лихий план, і Лукаш ледь не тоне, проте Мавка вчасно приходить на допомогу й рятує коханого.
ДРУГА ДІЯ
Пізнє літо. Де-не-де вже з'являється осіння позолота. Біля озера оселилися люди, внесли в лісову сторону свої звичаї, гамір. Лукаш виходить із лісу з сопілкою, а його мати йому дорікає, що він усе грає, а робота стоїть. Матері
потрібна помічниця - невістка, та про Мавку вона не хоче й чути, бо це "відьомське кодло".

Мати каже Лукашеві про Мавку: "Одчепися з такою поміччю! Потрібні ті квітки! Та ж я не маю у себе в хаті дівки на виданню... Йому квітки та співи в голові!"

Коли на подвір'ї з'являється Мавка, мати Лукаша їй каже, що не слід дівці так чіплятися до парубка, але лісовій красуні ці людські міркування не зрозумілі: "Мені ніхто такого не казав".

Лише дядько Лев заступається за Мавку, говорить, щоб Лукашева мати не обзивала її відьмою, бо "відьми живуть на селі, а не в лісі". Лев каже: "Що лісове, то не погане, сестро,-усякі скарби з лісу йдуть... З таких дівок бувають люди, от що!"

Виходить з хати Мавка, перевдягнена у сільський одяг, її волосся зачесане у дві коси й укладене віночком навколо голови... Мати дає їй серпа й посилає жати. Проте з жита виринає Русалка Польова і благає "сестрицю" не губити її красу. Щоб допомогти їй, Мавка врізає собі руку серпом, а Русалка Польова дякує їй за це і зникає.

На полі з'являються мати Лукаша й "молода повновида молодиця" ( Килина). Побачивши, що Мавка нічого не зробила, мати стала її лаяти.

Незабаром приходить Лукаш і починає допомагати молодиці, яка заходилася жати. Лукаш із молодицею жнуть і в'яжуть снопи швидко, вправно. Робота підходить до кінця, мати кличе їх обідати.

Трохи не дов'язавши снопів, Лукаш просить Мавку зробити це, але вона відмовляється. Мавка каже Лукашеві, щоб та жінка ( Килина) більше не приходила в ліс, бо вона лукава, лиха, "хижа, наче рись". Парубкові не подобаються її слова, і він відповідає їй, що й сам може перебратися з лісу на село. Хлопець дов'язує останнього снопа і йде до хати. Мавка сіла в борозні і похилилась у смутній задумі.

З хати виходять мати, Килина і Лукаш. Мати наказує Лукашеві провести молодицю додому, бо вже звечоріло, і він охоче погоджується. На Мавку ніхто не звертає уваги. Вона підводиться і тихою втомленою ходою йде до озера, сідає на похилену вербу й тихо плаче. Дрібний дощик густою сіткою заволікає галявину, хату й гай.

Сили природи співчувають Мавці: "Мавка знов похилилась, довгі чорні коси упали до землі. Починається вітер і жене сиві хмари, а вкупі з ними чорні ключі пташині, що відлітають у вирій".

Мавка просить Лісовика допомогти їй знов стати такою, як була: "То дай мені святкові шати, діду! Я буду знов, як лісова царівна, і щастя упаде мені до ніг, благаючи моєї ласки!"

Лісовик розкриває свою кирею і дістає з-під неї пишну, гаптовану золотом багряницю і срібний серпанок. Він надіває багряницю на Мавку, яка квітчається віночком з червоних китиць калини і схиляється перед ним. Лісовик накидає їй на голову срібний серпанок.

З лісу вибігає Перелесник - веселий та енергійний лісовий хлопець, закоханий у Мавку. Він підхоплює Мавку і кружляє її у вирі прудкого танцю. Срібний серпанок на ній звився вгору, чорні коси розмаялись і змішалися з вогнистими кучерями Перелесника. Танок стає шаленим, Мавка благає відпустити її, та він на це не зважає і мчить лісову красуню в танці...

Раптом з-під землі з'являється широке, страшне, темне Марище (злий дух). Перелесник кинувся геть і зник у лісі. Марище умовляє Мавку піти з ним в незнаний далекий край: там, під землею, тиша, спокій, "ні дерево, ні зілля не шелестить, не навіває мрій".

У лісі чується шелест людської ходи. Мавка каже: "Ось той іде, що дав мені ту муку! Зникай, Маро! Іде моя надія!" З лісу виходить Лукаш, а назустріч йому йде Мавка. Вона дуже бліда, хоч у яскравому одязі.

Лукаш, побачивши її, каже: "Яка страшна! Чого ти з мене хочеш?" Він одразу поспішає до хати і говорить матері: "Готуйте, мамо, хліб для старостів, - я завтра засилаюсь до Килини!" (тобто збирається свататися до Килини).

Почувши ці слова, Мавка зриває з себе багряницю і у відчаї звертається до Марища: "Бери мене! Я хочу забуття!" Марище підхоплює її, накидає на неї чорну кирею, і обоє зникають під землею.
ТРЕТЯ ДІЯ
Хмарна, вітряна осіння ніч. Останній жовтий відблиск місяця гасне в хаосі голого верховіття. Раптом все покривається протяглим сумним вовчим виттям, що розлягається все дужче, дужче і враз обривається. Настає тиша. Починається хворе світання пізньої осені.

Біля Лукашевої хати чорніє якась постать - це Мавка. Вона в чорному одязі, але на грудях у неї червоний пучечок калини. З лісу виходить Лісовик у сірій свиті і в шапці з вовчого хутра. Він здивований, що Мавка тут, що її відпустив назад "Той, що в скелі сидить" (злий дух, що покарав Мавку за те, що вона порушила лісовий закон, покохавши людину).

Мавка зізналася, що її звільнив Лісовик, коли помстився Лукашеві, перетворивши його на вовкулаку. Лісовик питає: "Ту помсту ти злочином називаєш, ту справедливу помсту, що завдав я зрадливому коханцеві твоєму? Хіба ж то не по правді, що дізнав він самотнього несвітського одчаю, блукаючи в подобі вовчій лісом? Авжеж! Тепер він вовкулака дикий! Хай скавучить, нехай голосить, виє, хай прагне крові людської, - не вгасить своєї муки злої!"

Мавка відповіла: "Не радій, бо я його порятувала. В серці знайшла я теє слово чарівне, що й озвірілих в люди повертає".

Мавка не змогла жити там, у кам'яній печері, коли до неї дійшло те протяжне виття. Вона прокинулась і збагнула, що забуття не суджено їй. Силою чарівного слова Мавка врятувала Лукаша, повернувши йому людську подобу. Сповнений туги і каяття, він кинувся в байрак терновий і зник із очей.

...Під вікном чути, як Лукашева мати лається з Килиною, докоряючи невістці, що та так довго спить, а ще у її корови так мало молока, а сама вона погана господиня.

Мавка ж, як тінь, блукає коло хати Лукашевої, сподіваючись на зустріч із коханим. Килина побігла по воду і, повертаючись назад, побачила близько дверей постать Мавки. Вона запитує суперницю, чого та прийшла. Мавка сказала Килині глузливо: "Стою та дивлюся, які ви щасливі". Тоді Килина гнівно вигукнула: "А щоб ти стояла у чуді та в диві!" Почувши це, Мавка перетворюється раптом на вербу з сухим листям та плакучим гіллям.

З лісу виходить Лукаш, худий, з довгим волоссям, без свити, без шапки. Килина, яка спершу зраділа чоловікові, за хвилину накинулась на нього, дорікаючи за те, що він десь "тягався, волочився", обізвала п'яницею. Лукаш їй так само грубо відповідав: "Мовчи! Не скигли!"

На запитання Лукаша, куди подівся дядьків дуб, від якого лишився тільки пеньок, жінка відповіла, що продала його купцям, аби не вмерти з голоду.

Із хати вибігає мати, обіймає сина, хоч він холодно сприймає це вітання, і скаржиться на тяжке життя з "отою відьмою" - Килиною. У відповіді Лукаша звучать гіркий докір і сумна іронія: "І та вже відьма? Ба, то вже судилось відьомською свекрухою вам бути. Та хто ж вам винен? Ви ж її хотіли".

До них підходить хлопчик (син Лукаша від Килини), з сопілкою, зробленою з верби, на яку перетворилася Мавка, просить Лукаша заграти на ній. Той спочатку відмовляється, але потім починає грати: спершу тихенько, далі голосніше, заводить ту веснянку, що колись грав Мавці. Сопілка раптом починає промовляти людським голосом.

Лукаш дуже дивується і питає Килину, що то за верба така. Килина каже: "Та відчепися, звідки маю знати? Я з кодлом лісовим не накладаю так, як твій рід! Зрубай її, як хочеш, хіба я бороню? Ось на й сокиру".

Лукаш, узявши сокиру, підійшов до верби, ударив раз по стовбуру, вона схитнулась і зашелестіла сухим листом. Він замахнувся вдруге - і опустив руки: "Ні, руки не здіймаються, не можу... чогось за серце стисло..."

Тоді Килина вихоплює від Лукаша сокиру і широко замахується на вербу. В цю мить з неба вогненним змієм-метеором злітає Перелесник і обіймає вербу (щоб урятувати Мавку). Верба раптом спалахує вогнем. Досягнувши верховіття, вогонь перекидається й на хату, солом'яна стріха займається, пожежа швидко охоплює хату. Мати з Килиною метушаться, вихоплюючи з вогню все, що тільки можна вихопити, й разом із речами виносять Злиднів (злих духів, що хотіли погубити Килину та її дітей).

Один лише Лукаш стоїть нерухомо. Килина просить чоловіка кинути ліс і повернутися в село, та Лукаш не погоджується на це. Жінка пішла геть. Аж тут з-за берези виходить біла, легка, прозора постать, що обличчям нагадує Мавку, і схиляється над Лукашем. Мавка каже: "Заграй, заграй, дай голос мому серцю! Воно ж одно лишилося від мене". Мавка пробачає Лукаша, хоч він визнає, що це він її занапастив: "Ні, милий, ти душу дав мені, як гострий ніж дає вербовій тихій гілці голос".

Закінчується драма-феєрія ремаркою, що сприймається як поетичний твір, як вірш у прозі:
"Лукаш починає грати. Спочатку гра його сумна, як зимовий вітер, як жаль про щось загублене і незабутнє, але хутко переможний спів кохання покриває тугу. Як міниться туга, так міниться зима навколо: береза шелестить кучерявим листом, весняні гуки озиваються в заквітлім гаю, тьмяний зимовий день зміняється в ясну, місячну весняну ніч. Мавка спалахує раптом давньою красою у зорянім вінці. Лукаш кидається до неї з покликом щастя. Білий цвіт закриває закохану пару, а згодом переходить у заметіль. Коли завірюха ущухла, ми знову бачимо Лукаша, що сидить сам, прихилившись до берези. На вустах щаслива усмішка, очі заплющені. Сніг, ніби шапкою, нависає над його головою і падає, падає без кінця..."
***

У цьому році з нетерпінням чекаємо на прем'єру українського мультфільму "Мавка. Лісова пісня". Дізнайтесь більше про анамаційний проект тут. Трейлер до мультфільму зачаровує! Хіба ні? 🙂
За посиланням нижче ви можете ознайомитись зі списком літератури до ЗНО 2018, а також знайти багато цікавих статей про твори української літератури, які вже опубліковані на нашому сайті! Готуєтеся до ЗНО з української і не знаєте, з чого почати або що ще вивчити? Запишіться на наш короткий, але дуже повчальний відеокурс 5 найпроблемніших завдань ЗНО. Це безкоштовно!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Заєць

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Лісова пісня": аналіз твору, цитатна характеристика персонажів, скорочений переказ з ілюстраціями! - 200baliv

# data[].attributes.attachment_link.description
Прадавні українські ліси бережуть безліч таємниць і загадок. Тут живуть незвичайні міфічні істоти, які охороняють свій невидимий людському оку світ. Таке уявлення лежить в основі драми-феєрії Лесі Українки "Лісова пісня". Про жанрові та композиційні особливості драми-феєрії, її проблематику та персонажів читайте у нашій статті! Скорочений переказ доповнений ілюстраціями художниці Софії Караффи-Корбут.

# data[].attributes.headline
Буктрейлер "Лісова пісня"

# data[].attributes.subject
Буктрейлер "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Скригун Оксана

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня

# data[].attributes.attachment_link.description
Буктрейлер до твору "Лісова пісня" Лесі Українки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся украинка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
лесная песня

# data[].attributes.attachment_link.title
В лісі Херсонщини представили експериментальну виставу "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.description
UA - В лісі Херсонщини представили експериментальну виставу "Лісова пісня" . Драма з відомим ще зі школи сюжетом , відбувається навколо глядачів, персонажі виринають із темряви, вигулькують із-за дерев, виходять з води. Діалоги акторів колоритно доповнюють жаби, що живуть у ставку поруч. Режисер вистави, херсонець Сергій Павлюк, каже ця постановка створена виключно для лісу.

# data[].attributes.headline
"Твої листи пахнуть зів'ялими трояндами"

# data[].attributes.subject
"Твої листи пахнуть зів'ялими трояндами"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Алла Брезгіна

# data[].attributes.attachment_link.title
Твої листи пахнуть зів'ялими трояндами

# data[].attributes.attachment_link.description
Поезія в прозі Лесі Українки

# data[].attributes.headline
Коли листи пахнуть...

# data[].attributes.subject
Коли листи пахнуть...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ирина Большакова

# data[].attributes.attachment_link.title
ІСТОРІЯ КОХАННЯ ЛЕСІ УКРАЇНКИ

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Ирина Большакова on 2017-02-20.

# data[].attributes.headline
Леся Українка від А до Я

# data[].attributes.subject
Леся Українка від А до Я

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Незвична форма для звичної біографії

Чи можуть життєпис і творчість класика бути цікавими? Ми вважаємо, що можуть, тому й створили цей текст. Cьогодні виповнюється рівно 147 років з дня народження Лесі Українки за старим стилем. Чим не привід згадати письменницю?

З днюшкою, Ларисо Петрівно!

На честь Лесі Українки назвали астероїд 2616 Lesya, відкритий 28 серпня 1970 року.

Перший драматичний твір, у якому поетеса виклала свій погляд щодо платонічних стосунків між чоловіком і жінкою. Деякі літературознавці називають п'єсу "фальстартом", мовляв, "не Лесин рівень".

Французький письменник, твори якого перекладала Леся. Французькою поетеса спілкувалася навіть краще, ніж російською.

Грузинський науковець, нещасливе кохання в житті Лесі. Подарував письменниці кинджал, який став її талісманом.

Насправді ні. Леся Українка та Ольга Кобилянська висували революційні на той час ідеї й пропонували не асоціювати жінок з "ґаздинями", а розширити їхню діяльність - вийти за межі "дітей, кухні й церкви" (знаменитий німецький дискримінаційний вислів "Kinder, Küche, Kirche" - прим. ред.).

Дядько поетеси, якого називали її "духовним батьком". Український публіцист та історик.

Леся Українка разом з чоловіком ходила у фольклорні експедиції, де вони збирали й записували народні пісні.

Там Леся перебувала на кліматичному лікуванні - боролася з туберкульозом кісток. Саме в Єгипті поетеса провела зимові сезони 1910-1913-х років.

Село, у якому майбутня письменниця вперше почула від мами розповіді про Мавку.

Так малу ніжно називали в сім'ї. Походить від назви кукурудзяного початку - "зея".

Фільм з такою назвою присвячено Лесі Українці. Автор сценарію - Іван Драч.

Коли Леся жила разом з мамою в готелі у Відні, то в номер вони замовляли апельсини й пиво. Не дуже-то цікавий факт, але самі спробуйте вигадати щось на букву Ї.

Саме на Водохреща поетеса важко захворіла, бо замочила ноги: люди пішли на річку Стир освятити воду, крига не витримала, і Леся опинилася під водою. А доки прийшла додому, у її чоботах уже утворилася кірка з льодяної води.

Український фольклорист і музикознавець, чоловік Лесі. Теща Климента, Олена Пчілка, була категорично проти цього союзу, адже вважала того бідняком.

Драма-феєрія Лесі Українки, один з прообразів фентезі в українській літературі. Написана в 1911 році за дванадцять днів.

Чоловік, у якого була закохана Леся Українка. Саме йому був присвячений твір "Твої листи завжди пахнуть зов'ялими трояндами". Зі спогадів: "Типовий російський інтелігент (він не закінчив університету і все життя поневірявся по приватних уроках, як і численні російські інтелігенти), з тонким скорботним лицем, він був великим другом молоді і справляв чаруюче враження. І зовнішність його підкуповувала: прекрасний, тонкий, обрамований чорною бородою профіль, з блідим матовим, що часто палало нездоровим рум'янцем, лицем, з чорною хвилястою шевелюрою".

Перший вірш, який Леся написала в 9 років. Сталося це під враженням від арешту й заслання до Сибіру Олени Косач - рідної тітки поетеси, яка належала до київського гуртка "бунтарів".

Мама Лесі, відома українська дитяча письменниця, видавала альманах "Перший вінок". Громадський діяч і меценат Євген Чикаленко казав про неї: "Це та баба, що їй сам чорт черевики на вилах подає".

Українська письменниця, близька подруга Українки, у якої та гостювала в Чернівцях. У листах ніжно називали одна одну "хтось" і "хтосічок".

Драматична поема Лесі, написана за одну ніч біля ліжка смертельно хворого Сергія Мержинського в Мінську.

У червні 1906 року Лесю Українку обрали головою київського товариства "Просвіта". За півроку на неї звернули увагу царські жандарми, адже в Російській імперії громадська діяльність була заборонена. Згодом Лесі відмовили у відкритті громадської бібліотеки - саме за роботу в "Просвіті".

Леся написала цю поему в чотирнадцять років. Твір опублікували в маминому "Першому вінку".

"Стародавня історія східних народів"

Цей підручник поетеса написала в дев'ятнадцять років, щоб з нього навчати своїх сестер.

Хвороба, на яку письменниця занедужала після пригоди на Водохреща.

Лесею письменницю називали вдома. А от чому Українка? Свій псевдонім Лариса Косач запозичила в дядька - Михайла Драгоманова. Він підписувався як "Українець". Леся дуже любила Михайла й захоплювалась ним, тому вирішила хоча б у чомусь бути схожою на нього. Псевдонім "Українка" з'явився в 1884 році, коли дівчині було всього тринадцять.

Ним Леся цікавилася все життя. Її перша фольклористична праця - "Купала на Волині".

Недуга, на яку хворіла Леся. Ця хвороба стала наслідком туберкульозу кісток .

Найвищою цінністю для Лесі Українки і в загальнолюдському, і в національному вимірі була людська особистість і її гідність.

" Ч и не одинокий мужчина на всю новочасну соборну Україну"

"Ще раз повторяю: читаючи м'які та рознервовані або холодно резонерські писання сучасних молодих українців і порівнюючи їх з тими бадьорими, сильними та сміливими, а притім такими простими щирими словами Лесі Українки, мимоволі думаєш, що ся хора, слабосильна дівчина - трохи чи не одинокий мужчина на всю новочасну соборну Україну...

Ми перебрали всі важніші поетичні твори Лесі Українки. Ми не покривали хиб її перших спроб, судили їх гостро, міркуючи, що авторка такої міри, як вона, не потребує поблажливості. Для пізніших творів ми маємо найповніше признання і подив. Україна, на наш погляд, нині не має поета, що міг силою і різносторонністю свого таланту зрівнятися з Лесею Українкою...", - Іван Франко, "Про Лесю Українку".

У родині Косачів дуже любили й цінували творчість Кобзаря, часто влаштовували шевченківські вечори.

Щоранку Леся любила довше поспати, бо працювала ночами. Коли письменниця нарешті прокидалася, на неї зазвичай чекала холодна кава.

У юні роки майбутня поетеса відвідувала школу українського живописця Олександра Мурашка, але покинула заняття через недугу.

Місто, у якому Леся познайомилася з Сергієм Мержинським.

Дякуємо серії книжок про класиків "від А до Я" "Видавництва Старого Лева" за натхнення до написання цього тексту.

Помилка в тексті? Виділи її, натисни Shift + Enter або клікни тут.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Ладика

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка від А до Я

# data[].attributes.attachment_link.description
Незвична форма для звичної біографії Чи можуть життєпис і творчість класика бути цікавими? Ми вважаємо, що можуть, тому й створили цей текст. Cьогодні виповнюється рівно 147 років з дня народження Лесі Українки за старим стилем. Чим не привід згадати письменницю? З днюшкою, Ларисо Петрівно!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книги, що говорять (аудіокниги шкільної програми)

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка "Contra Spem Spero" (Без надії сподіваюсь)

# data[].attributes.headline
В.Симоненко "Леся Українка"

# data[].attributes.subject
В.Симоненко "Леся Українка"

# data[].attributes.body
Десь вітер грає на віолончелі,
Морозні пальці приклада до скла,
І ти одна в зажуреній оселі
Замріяно схилилась до стола.

Мов раб німий на араратській скелі
Карбує написи про подвиги царя,
Ти на папері почуттів моря
Переливаєш в строфи невеселі.

Ти — хвора дівчина — серед глухої ночі
Врізаєш в вічність огненні, пророчі
Слова з прийдешніх сонячних віків,

Щоб ті слова хитали чорні трони,
Щоб їх несли з собою легіони
Нових, непереможних Спартаків.