# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довідник цікавих фактів та корисних знань

# data[].attributes.attachment_link.title
Тарас Шевченко цікаві факти з життя (біографії, дитинства)

# data[].attributes.headline
"Селянська родина"

# data[].attributes.subject
"Селянська родина"

# data[].attributes.headline
"Пожежа в степу"

# data[].attributes.subject
"Пожежа в степу"

# data[].attributes.headline
Поетичні твори

# data[].attributes.subject
Поетичні твори

# data[].attributes.body
А нумо знову віршувать

А ти, задрипанко, шинкарко

А ти, пречистая, святая

Бандуристе, орле сизий

Барвінок цвів і зеленів

Буває, в неволі іноді згадаю

Буває, іноді старий

Бували войни й військовії свари

Було, роблю що, чи гуляю

Б'ють пороги; місяць сходить

Варнак (Тиняючи на чужині)

Великомученице кумо !

Великий льох (містерія)

Веселе сонечко ховалось

Відьма (поема)

Вітер з гаєм розмовляє

Вітре буйний, вітре буйний

В неволі, в самоті немає

В неволі тяжко, хоча й волі

Во дні фельдфебеля-царя

Во Іудеї во дні они

В Путивлі граді вранці-рано

Гайдамаки (поема)

Гамалія

Г. З. (Немає гірше, як в неволі)

Гімн чернечий (Удар, громе, над тим домом)

Гоголю (За думою дума)

Гори мої високії !

Готово! Парус розпустили

Давидові псалми

Давно се діялось колись

Давно те діялось

Дівча любе, чорнобриве

Дівичії ночі (Розплелася густа коса)

Добро́, у кого є госпо́да

Доля (Ти не лукавила зо мною)

До Основ'яненка (Б'ють пороги, місяць сходить)

Думка (Вітре буйний, вітре буйний !)

Думка (Нащо мені чорні брови)

Думка (Тече вода в синє море)

Думка (Тяжко, важко в світі жити)

Думи мої, думи мої

Думи мої, думи мої, ви мої єдині

Дурні та гордії ми люди

Єретик

За байраком байрак

Заворожи мене, волхве

За думою дума

Закувала зозуленька

Заповіт (Як умру, то поховайте)

Заросли шляхи тернами

За сонцем хмаронька пливе

Заступила чорна хмара

Зацвіла в долині червона калина

За що мене, як росла я

Згадайте, братія моя…

Зійшлись, побрались, поєднались

З передсвіта до вечора

І Архімед, і Галілей

І багата я, і вродлива я

І виріс я на чужині

Іван Підкова (В. И. Штернбергу)

І день іде, і ніч іде

І день не день, і йде не йде

І досі сниться: під горою

Ізза гаю сонце сходить

І знов мені не привезла

І золотої й дорогої

І мертвим, і живим, і ненародженим землякам моїм в Украйні і не в Украйні моє дружнє посланіє

І небо невмите, і заспані хвилі

Іржавець

Ісаія. Глава 35 (Радуйся, ниво неполитая)

І станом гнучким і красою

І тут і всюди — скрізь погано

І широкую долину

Кавказ

Катерина

Княжна (поема)

А. О. Козачковському (Давно те діялось)

Коло гаю, в чистім полі

Колись дурною головою

Колись то ще, во время оно

Косар (Понад полем іде)

Н. Костомарову (Веселе сонечко ховалось)

Кума моя і я

Л. (Поставлю хату і кімнату)

Лілея (За що мене, як росла я)

Лічу в неволі дні і ночі (1850 р.)

Лічу в неволі дні і ночі (Переробка 1858 р.)

Ликері (Моя ти любо! Мій ти друже!)

Н. Я. Макарову (Барвінок цвів і зеленів)

Маленькій Мар'яні (Рости, рости, моя пташко)

Марія (Все упованіє моє)

Марина (Неначе цвяшок в серце вбитий)

Н. Маркевичу (Бандуристе, орле сизий)

Марку Вовчку (Недавно я поза Уралом)

Мар'яна-Черниця

Мені здається, я не знаю

Мені однаково, чи буду

Мені тринадцятий минало

Між скалами, неначе злодій

Мій Боже милий, знову лихо!

Ми вкупочці колись росли

Ми восени таки похожі

Ми заспівали, розійшлись

Минають дні, минають ночі

Минаючи убогі села

Минули літа молодії

Мов за подушне, оступили

Молитва (Царям, всесвітнім шинкарям)

Москалева криниця (1847 р.)

Москалева криниця (поема) 1857 р.

Моя ти любо! Мій ти друже

Муза (А ти, пречистая, святая)

Н. Т. (Великомученице кумо!)

На батька бісового я трачу

На Великдень, на соломі

На вічну пам'ять Котляревському

На незабудь (В. И. Штернбергу)

На ниву в жито уночі (Сичі)

На панщині пшеницю жала

На улиці невесело

Навгороді, коло броду

Над Дніпровою саго́ю

Наїхали старости

Наймичка

Нащо мені женитися

Не вернувся із походу

Не гріє сонце на чужині

Не для людей, тієї слави

Не додому вночі йдучи

Не жаль на злого: коло його

Не женися на багатій

Не завидуй багатому

Не кидай матері! — казали

Не молилася за мене

Не нарікаю я на бога

Не спалося, — а ніч, як море

Не так тії вороги

Не тополю високую

Не хочу я женитися

Ну що б, здавалося, слова

Недавно я поза Уралом

Немає гірше як в неволі

Неначе праведних дітей

Неначе степом чумаки

Неначе цвяшок в серце вбитий

Неофіти

N. N. (Мені тринадцятий минало)

N. N. (О думи мої! О славо злая!)

N. N. (Сонце заходить, гори чорніють)

N. N. (Така, як ти, колись лілея)

О думи мої! О славо злая!

О люди! люди небораки

Огні горять, музика грає

Один у дру́гого питаєм

Ой виострю товариша

Ой гляну я, подивлюся

Ой діброво — темний гаю!

Ой крикнули сірі гуси

Ой люлі, люлі, моя дитино

Ой маю, маю я оченята

Ой по горі ромен цвіте

Ой не п'ється горілочка

Ой не п'ються пива́, меди

Ой одна я, одна

Ой пішла я у яр за водою

Ой стрічечка до стрічечки

Ой сяду я під хатою

Ой три шляхи широкії

Ой умер старий батько

Ой чого ти почорніло

Ой я свого чоловіка

Осії. Глава XIV (Подражаніє)

П. С. (Не жаль на злого: коло його)

Перебендя (Перебендя старий, сліпий)

Петрусь (поема)

Плач Ярославни

По улиці вітер віє

Повій, вітре, понад яром

Подражаніє Ієзекіїлю. Глава 19

Подражаніє 11 псалму (Мій Боже милий, як то мало)

Подражаніє сербському (Наїхали старости)

Подражаніє Едуарду Сові (Посажу коло хатини)

Полюбилася я, одружилася я

Понад полем іде

Породила мене мати

Посажу коло хатини

Поставлю хату і кімнату

Причинна (Реве та стогне Дніпр широкий

Пророк (Неначе праведних дітей)

Рано-вранці новобранці

Радуйся, ниво неполитая!

Реве та стогне Дніпр широкий

Розплелася густа коса

Розрита могила (Світе тихий, краю милий)

Росли укупочці, зросли

Рости, рости, моя пташко

Русалка (Породила мене мати)

Садок вишневий коло хати

Самому чудно. А де ж дітись?

Саул (В непробудимому Китаї)

Світе тихий, краю милий!

Світе ясний! Світе тихий!

Сестрі (Минаючи убогі села)

Сичі

Слава (А ти, задрипанко, шинкарко)

Слепая (поэма)

Сліпий (Невольник) (поема)

Сова (Породила мати сина)

Сон (Гори мої високії !)

Сон (На панщині пшеницю жала)

Сон (У всякого своя доля) (комедія)

Сонце заходить, гори чорніють

Сотник (У О́главі)

Старенька сестро Аполлона (Царі)

Стоїть в селі Суботові

Та не дай, Господи, нікому

Така, як ти, колись лілея

Тарасова ніч (На розпутті кобзар сидить)

Тече вода в синє море

Тече вода спід явора

Ти не лукавила зо мною

Титарівна (Давно се діялось колись)

Тихо поле аж крикнуло

То так і я тепер пишу

Тополя

Тризна

Три літа (І день не день, і йде не йде)

Туман, туман долиною

Тяжко, важко в світі жити

У Бога за дверми лежала сокира

У Вільні, городі преславнім

У всякого своя доля

У всякого своє лихо

Удар, громе, над тим домом

У Києві на Подолі (Чернець)

Умре муж велій в власяниці

У нашім раї на землі

У неділеньку та ранесенько

У неділеньку у святую

У неділю не гуляла

У О́главі

У перетику ходила

У тієї Катерини

Утоплена (балада)

Утоптала стежечку

Хіба само́му написать

Холодний Яр (У всякого своє лихо)

Хоча лежачого й не б'ють

Хустина (Чи то на те Божа воля)

Царі (Старенька сестро Аполлона)

Царям, всесвітнім шинкарям

Федору Івановичу Черненку (Ой по горі ромен цвіте)

Чернець (У Києві на Подолі)

Чи ми не зійдемося знову

Чи не покинуть нам, небого…

Чи то на те Божа воля

Чи то недоля та неволя[3]

Чигирине, Чигирине

Чого мені тяжко, чого мені нудно?

Чума (Чума з лопатою ходила)

Швачка (Ой не п'ється горілочка)

Ще як були ми козаками

Юродивий (Во дні фельдфебеля-царя)

Я не нездужаю, нівроку

Як маю я журитися

Як умру, то поховайте

Якби ви знали паничі

Якби з ким сісти, хліба з'їсти

Якби зустрілися ми знову

Якби мені, мамо, намисто

Якби мені черевики

Якби тобі довелося

Якби то ти, Богдане п'яний

Якось то йдучи у ночі…

# data[].attributes.body
Проза Шевченка налічує 11 творів: 9 повістей, написаних російською мовою між 1852 та 1857 роками, уривок віршованої трагедії «Никита Гайдай» (1841) російською мовою та драма «Назар Стодоля» (1843), яка збереглася в частковому українському перекладі (усі діалоги перекладено українською мовою, а всі описи дій залишилися російською). За свідченнями П. Куліша, прикінцева частина Назара Стодолі перекладена українською самим Шевченком, решта — невідомим перекладачем.