# data[].attributes.attachment_link.readable_text
När jag stötte på ordet grit i titeln på filmen True grit, kunde jag inte exakt påminna mig om dess betydelse. Jag associerade det snarast till hårdhet eller tuffhet, vilket verkade återspeglas i skådespelaren Jeff Bridges fårade ansikte och slitna yttre. Men efter att ha sett filmen (och slagit upp ordet igen) klarnade betydelsen. Det var inte den slitne mannen som illustrerade true grit, utan den 14-åriga flickans kamp för upprättelse och hämnd för sin pappas död. Hon hade ett långsiktigt mål som hon vägrade släppa, trots alla motgångar.

På svenska skulle man kunna översätta det till gry ("det är gott gry i den grabben"), kämparanda, kurage, karaktärsstyrka, driv eller helt enkelt jävlar anamma. På finska är översättningen lättare. I generationer har man vetat vad sisu betyder och finska vinterkriget visade på dess vikt.

Frågan om varför vissa barn lär sig snabbare än andra var något vi och andra forskargrupper brottades med i många år. Neurovetenskapliga studier pekade på att dopamin och striatum var viktiga för arbetsminnesträning. Men det var fortfarande oklart om detta var relaterat till motivation, och i så fall vilken typ av motivation.

Yttre motivation och belöningar i form av pengar verkade inte vara någon lovande väg att gå, åtminstone inte beträffande studieresultat. I vissa fall kan externa belöningar rent av ha negativa effekter. Liknande samband verkar finnas också för arbetsminnesträning. Susanne Jaeggi och hennes kolleger vid University of California har publicerat en översikt av studier som visade att ersättning till deltagarna i form av pengar enbart hade en svagt negativ effekt på hur mycket de förbättrades efter arbetsminnesträning. De ger numera aldrig några pengar till sina deltagare.

Mått på inre motivation visade sig inte kunna förklara varför barn förbättrades snabbare genom träning av matematik eller arbetsminne. Analysen av Pisa-resultaten visade tvärtom på negativa samband mellan inre motivation och prestation.

Så läste jag några forskningsartiklar av Angela Duckworth, en psykolog från Philadelphia, om ett nytt begrepp som hon kallade "grit". Det är avsett att mäta en persons förmåga att hålla fast vid långsiktiga mål, trots tillfälliga motgångar. Grit verkade reflektera en ny aspekt av motivation som inte enbart handlade om att drivas av att man tycker att något är roligt, utan tvärtom att kämpa i motgång. Grit skulle också visa sig vara ett av svaren på varför barn lär sig i olika takt.

Grit mäts, precis som andra personlighetsdrag, genom en rad frågor där man genom att ange en siffra på en skala från 1-5 skattar hur väl ett påstående stämmer överens med hur man uppfattar sig själv.

Här följer de frågor som Angela Duckworth använt. Testa dig själv och sätt en siffra från 1 (stämmer inte alls) till 5 (stämmer i hög grad):
Nya idéer och projekt distraherar mig ibland från tidigare projekt.
1 2 3 4 5
Jag kämpar mig förbi motgångar. Jag ger inte upp lätt.
1 2 3 4 5
Jag sätter ofta upp ett mål men bestämmer mig senare för att följa ett annat.
1 2 3 4 5
Jag anstränger mig i det jag gör.
1 2 3 4 5
Jag har svårt att hålla fokus på projekt som tar mer än några månader att slutföra.
1 2 3 4 5
Jag fullföljer det jag påbörjar.
1 2 3 4 5
Mina intressen ändras från år till år.
1 2 3 4 5
Jag är flitig. Jag ger aldrig upp.
1 2 3 4 5
Jag har varit engagerad i ett projekt eller med en idé ett kort tag men sedan förlorat intresset.
1 2 3 4 5
Jag har kämpat mig igenom motgångar för att nå ett viktigt mål.
1 2 3 4 5

Poängen på frågorna i kursiv reverseras genom att du tar 6 minus den poäng du har satt på den frågan. För att få din totala "gritpoäng" räknar du ihop alla dina poäng och delar med tio. Det är alltså inte så att en person har grit eller inte, utan alla ligger på en skala från 1 till 5. Medelvärdet för vuxna amerikaner är 3,8. Har du 4,5 eller högre befinner du dig bland de 10 procent som har högst grit.

Grit betraktas som ett personlighetsdrag, som är relativt stabilt över tid. På så sätt skiljer det sig från motivation som avser en speciell situation, aktivitet eller uppgift. Grit är nära relaterat till det personlighetsdrag som kallas conscientiousness, eller på svenska: samvetsgrannhet. Det är ett av de fem grundläggande personlighetsdragen och innebär att vara noggrann, ordningsam, plikttrogen och organiserad. Men flera studier har visat att grit säger något mer än bara hur samvetsgrann en person är.

Den första studien av grit gjordes med barn i åldern 7 till 15 år som deltog i en rättstavningstävling, med deltagare från flera länder. Det här är långdragna tävlingar, med flera tidiga uttagningsomgångar och en stor final i slutet. Barnen som deltar lägger veckor eller månader på att träna inför tävlingen.

Hos de barn som gått vidare till andra omgången av tävlingen gjorde Angela Duckworth och hennes kolleger en mätning av grit, liksom en del andra variabler, inklusive IQ. Men grit visade sig vara det mått som bäst kunde förutsäga hur framgångsrika barnen skulle bli i tävlingen. Grit gav också mer information om framtida testresultat än vad IQ-testerna gjorde.

En senare studie från samma forskargrupp undersökte om grit kunde förklara vilka som hoppar av high school (ungefär svenska gymnasiet). Att elever inte slutför sin skolutbildning är ett stort problem i USA: I genomsnitt hoppar ungefär hälften av alla studenter av. Nu studerade forskarna 4 813 elever som påbörjade sitt näst sista år på high school.

Förutom att be eleverna svara på gritformuläret samlade de in en mängd annan information som möjligen också kunde förutspå vilka elever som skulle fullfölja studierna: frågor om hur motiverade de var i skolan, hur de upplevde sin sociala situation, vilket stöd de upplevde att de hade från lärare, föräldrar och kompisar, socioekonomisk status och prestation på ett standardiserat test av matematik och läsförmåga. Sedan väntade de drygt ett år för att se vilka elever som skulle slutföra sina studier och ta examen från high school.

I den slutgiltiga analysen hittade forskargruppen bara fyra faktorer som var för sig var relaterade till sannolikheten att en elev skulle slutföra skolgången: prestation på provet i matematik och läsning, kön (flickor hade större sannolikhet), etnicitet (asiater klarade sig bättre) samt grit.

I ett försök att förklara varför grit spelar så stor roll har Angela Duckworth föreslagit en formel för betydelsen av grit:
talang x ansträngning = kompetens kompetens x ansträngning = resultat
Grit räknas alltså två gånger, vilket är förklaringen till varför den spelar så stor roll. Den första delen av formeln, "talang x ansträngning = kompetens", påminner om formeln "nivå = hastighet x tid". Beskrivningarna går att förena om man ser grit som en (men inte den enda) förklaring till varför vissa barn lägger mer tid på att öva och lära sig. Det stämmer exempelvis med resultaten från studien av rättstavningstävlingen, där man mätte hur mycket tid barnen tränade. Grit utövade sin effekt genom att barnen med mer grit också la mer tid på att träna inför tävlingen.

Det finns även andra studier som pekar på betydelsen av uthållighet, även om de inte använt sig av just termen grit. I Personality quality project ville forskarna hitta psykologiska faktorer som förklarar varför vissa ungdomar klarar sina högskolestudier bättre än andra. Det är väl känt att testresultaten på intagningsprov till högskolan säger ganska mycket om hur det kommer att gå för studenter under deras senare studier, men de förklarar inte allt. Syftet med det här projektet var att identifiera vilka personlighetsfaktorer som spelar in.

Mer än hundra olika faktorer jämfördes. Men i slutänden var det en faktor som visade sig viktigare än alla andra: elevernas uthållighet och fullföljande av vad de påbörjat. Man mätte detta genom att se i vilken grad eleverna hållit fast vid fritidsaktiviteter, såsom karate, fiolspel eller fotboll. Vilken aktivitet de ägnat sig åt spelade ingen roll. Det som var viktigt var att de fortsatt med samma aktivitet under flera år i stället för att byta mellan olika intressen. De som hållit fast vid sina aktiviteter klarade senare sina högskolestudier bättre och lyckades bättre i sitt yrkesliv. Denna uthållighet är också en av de viktiga aspekter som definierar grit. Grit är inte bara relaterat till om man slutför sin skolgång eller inte, utan också till hur bra studierna går. I en undersökning av psykologistudenter vid University of Pennsylvania var grit korrelerat med medelbetyget från universitetskurserna.

Grit spelar roll också i helt andra sammanhang. Angela Duckworth har i två studier undersökt hur grit bidrar till kapaciteten att slutföra krävande militärutbildningar. I den senaste studien ingick 677 aspiranter som valts ut för att påbörja sin träning till en elitstyrka inom den amerikanska armén. För att kunna gå vidare i sin utbildning måste de först klara av en 24-dagars hård grundutbildning som är både fysiskt och mentalt krävande. Före utbildningen gör de IQ-tester. De får också springa tre kilometer på tid för att man ska utvärdera deras kondition, och göra situps och armhävningar som test på deras fysiska styrka. Aspiranterna i studien svarade dessutom på frågorna i gritformuläret. Deras poäng på gritskalan var inte relaterad till vare sig IQ eller resultaten på de fysiska proven.

Bara 58 procent av aspiranterna lyckades genomföra grundträningen, resten hoppade av. När testresultaten analyserades kunde man se att alla de tre faktorerna, IQ, fysik och grit, bidrog till att förutspå vilka som skulle klara utbildningen. Gritpoängen gav således ytterligare information som man inte kunde få genom att titta enbart på IQ-resultaten eller de fysiska proven.

Grit verkade alltså vara ett intressant begrepp, även om flera frågor återstod. För det första var vi intresserade av att veta om grit också var viktigt för kognitiv träning eller matematikinlärning, vilket ingen tidigare undersökt. För det andra verkade en del tidigare resultat, som framgång i rättstavningstävlingar, kunna förklaras med att personer med högre grit lade ned fler timmar på att träna. Det var däremot oklart om de skulle vara mer framgångsrika om man också kontrollerade mängden träning. Det kunde man bara svara på om man kontrollerade exakt hur mycket varje person tränade, vilket vi skulle kunna göra i våra träningsstudier, där varje minut framför datorn loggades.

Den tredje frågan vi var intresserade av var vilka områden i hjärnan som var betydelsefulla för grit. Här hade vi två olika hypoteser.

Den första hypotesen var att motivationsaspekten var viktig för grit, och att vi därför borde förvänta oss att skillnader i grit hänger samman med skillnader i striatums funktion eller struktur. Vår andra hypotes utgick från att grit innebär en förmåga att utöva självkontroll och motstå impulser. Eftersom en sådan kontrollerande funktion borde vara relaterad till pannloben trodde vi att vi skulle hitta skillnader där som är relaterade till grit.

För att ta reda på vilken roll grit kan spela för träning studerade vi en grupp med sexåringar som använde surfplattor för att träna på matematikövningar eller arbetsminnesövningar med appen Vektor 30 minuter om dagen under åtta veckor. Det är en krävande träning för sexåringar. Lärarna skattade grit hos varje barn med hjälp av en version av Angela Duckworths formulär som vi modifierat för att passa yngre barn. Vi frågade exempelvis inte om deras intressen förändrades från år till år, utan från månad till månad. Skattningarna verkade fungera förvånansvärt bra: Lärarna gav ungefär samma skattningar vid olika tillfällen och olika lärare tenderade att ge samma skattningar för ett och samma barn.

Barnen fick också svara på frågor om hur rolig de tyckte att träningen var, för att vi (återigen) skulle se om deras inre motivation kunde förklara skillnader i träningsresultat. Vi gav dem också uppgifter som utvärderade matematikkunskaper, problemlösningsförmåga och arbetsminneskapacitet före och efter träning. Dessutom skattade föräldrarna uppmärksamhetsproblem med ett frågeformulär som används för att utvärdera adhd-symtom. Alla resultat på övningsuppgifterna sparades, så att vi i efterhand skulle kunna se hur mycket barnen tränat och hur mycket de förbättrats. Frågan var nu om grit kunde säga något om varför vissa barn förbättrades mer än andra.

Resultaten var glasklara: Grit förklarade hur mycket barnen förbättrades under träning, både vad gällde matematik och arbetsminnet. Grit var också korrelerat till hur mycket de förbättrades på testerna som gavs före och efter träning. Vi hade för första gången, efter flera års letande, hittat en faktor som kunde förklara träningsframgång. Relationen mellan grit och träningsförbättringar kvarstod även när vi senare utvidgade studien till mer än 300 barn.

För att kontrollera hur specifika resultaten var undersökte vi en rad andra faktorer. Barnens arbetsminne innan de började träna hade en viss effekt på träningen: Barn med högre arbetsminne förbättrades mer. Men även om vi tog hänsyn till skillnader i arbetsminne så gav måttet på grit signifikant mer information. Resultaten på problemlösningsuppgifterna, som var ett mått på intelligens, sa inget om hur träningen skulle gå. Adhd-symtom, alltså hyperaktivitet, impulsivitet och uppmärksamhetssvårigheter, var inte kopplade till träningsframgång. Till sist analyserade vi frågor som var avsedda att mäta barnens inre motivation. Det var generella frågor om de tyckte att det skulle bli roligt att träna med surfplattor, och mer specifika frågor om de tyckte att övningarna var roliga eller svåra. Men deras svar var inte associerade med hur det gick på träningen. En faktor kvarstod alltså: grit.

Nästa fråga var om vi kunde identifiera vilka system i hjärnan som var relaterade till grit. Tillsammans med sina föräldrar hade en del av barnen frivilligt anmält sig för att också göra en undersökning med magnetkamera. En av de bilder vi tog var en högupplöst bild av hjärnans struktur. Vi analyserade först tjockleken på olika områden i pannloben, som vi vet är viktiga för planering, inhibitionsförmåga, arbetsminne eller problemlösning. Men här hittade vi ingen korrelation till grit.

Sedan använde vi en speciell analysmetod som tittade på små variationer i storleken på striatum. Då såg vi att små skillnader i mängden grå substans, längst ned i striatum, var korrelerat med personernas grit. Det område vi identifierade kallas nucleus accumbens. Det har bedrivits mycket forskning om accumbens funktion.

Det är uppenbart att den är en viktig del av motivationssystemet. Djur vars accumbens har störd funktion lär sig sämre när inlärningen baseras på någon form av belöning. Men tittar vi närmare på data så verkar det inte som om accumbens är ansvarig för att ge en känsla av välbefinnande eller eufori. Råttor med skador i det här området fortsätter exempelvis att välja att ta narkotiska preparat. Accumbens är alltså inte det område som ger belöningskickar. Om däremot djuren själva ska leta efter sin belöning så störs beteendet efter en skada på detta område. Det är alltså själva letandet - ansträngningen eller drivet - efter en framtida, möjlig belöning som är relaterat till accumbens funktion.

Det finns många studier som visar hur aktivitet i dopaminsystemet återspeglar förväntningar, snarare än belöningar. I en numera klassisk studie av Wolfram Schultz lärde man apor att associera ett ljud med en senare belöning i form av en droppe apelsinjuice. När aporna första gången får sin belöning blir det en glad överraskning och nervcellerna som innehåller dopamin aktiveras. Men när aporna väl gjort associeringen mellan ljud och belöning börjar dopamincellerna i stället skicka signaler redan vid det ljud som förebådar belöningen, men inte vid själva belöningen. Dopaminet verkar då snarast koda för en förväntad framtida belöning.

I en annan intressant studie av accumbens kunde möss välja mellan två olika belöningar: en ordinär matbit eller en matbit som de visste var särskilt eftersträvansvärd men som krävde att de tog sig förbi ett besvärligt hinder. I vanliga fall väljer de alltid den mer attraktiva belöningen. Men störs accumbens funktion väljer de den mindre attraktiva men enklare vägen. De saknar driv.

En intressant fråga är hur samspelet mellan gener och miljö påverkar grit. De brittiska forskare som är knutna till den stora tvillingstudien TEDS blev också intresserade av begreppet grit och gav gritformuläret till mer än 4 600 tvillingar som var 16 år då de svarade på frågorna. Förutom grit fick deltagarna också svara på frågor som skulle utvärdera de fem grundläggande personlighetsdragen: extraversion, neuroticitet, samvetsgrannhet, öppenhet och vänlighet. Dessutom jämförde forskarna svaren på personlighetsfrågorna med resultaten på ett stort nationellt skoltest som inkluderade engelska, matematik och naturvetenskap.

Som väntat var grit högt korrelerat till samvetsgrannhet. De som vill framföra kritik mot begreppet grit brukar framhålla just detta, att det liknar ett personlighetsdrag som vi tidigare redan vet mycket om. Ungdomar med höga poäng på grit och samvetsgrannhet presterade också bättre på det nationella provet. Alla personlighetsdragen, inklusive grit, var till 20-40 procent ärftliga. Men den gemensamma miljöeffekten, det vill säga hemmiljö och sådant som är gemensamt för både en- och tvåäggstvillingar, var noll. Det talar emot att föräldrar genom sin uppfostran, eller genom att föregå med gott exempel, skulle kunna påverka barnens grit.

Men å andra sidan förklarades 60-80 procent av skillnaderna av individuella miljöfaktorer, vilket inkluderar allt som inte är genetik eller hemmiljö. Det kan vara kamraters inverkan eller hur barnen formas genom att utöva olika fritidsaktiviteter. Det återstår att se om resultaten är liknande för barn i andra åldrar. Men just den här studien tyder på att föräldrarnas inverkan är mer indirekt, genom att de möjliggör barnens utveckling utanför hemmet. Det kan tyckas märkligt att miljöeffekterna utanför hemmet skulle vara viktigare än dem hemma, men det är ett vanligt mönster. Om du känner någon familj som flyttat från en del av Sverige till en annan, så tänk på vilken dialekt barnen talar. I tonåren kommer barnen i de flesta fall att prata som sina kamrater, inte som sina föräldrar.
Texten är ett bearbetat utdrag ur Torkel Klingbergs bok Hjärna, gener och jävlar anamma (Natur & Kultur).

# data[].attributes.attachment_link.description
När jag stötte på ordet grit i titeln på filmen True grit, kunde jag inte exakt påminna mig om dess betydelse. Jag associerade det snarast till hårdhet eller tuffhet, vilket verkade återspeglas i skådespelaren Jeff Bridges fårade ansikte och slitna yttre. Men efter att ha sett filmen (och slagit upp ordet igen) klarnade betydelsen.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Fel på uppgiften. Fel på läraren. Fel på ämnet. "Jag är ingen matte-person."

Det här sättet att reagera på en utmaning är typiskt för personer med det Carol Dweck kallar för ett statiskt mindset. Det kännetecknas av en syn på att intelligens är något oföränderligt, något man föds med i olika utsträckning och sedan får leva med.

Personer med ett övervägande statiskt mindset - eller synsätt - tenderar att undvika utmaningar och är rädda för att inte verka smarta. De väjer för ansträngningar och hamnar lätt i försvarsställning. Misslyckanden förknippas ofta med den egna identiteten ("jag är misslyckad") i stället för med den aktuella händelsen eller uppgiften ("jag misslyckades med detta").

Människor med ett dynamiskt mindset har å sin sida en välkomnande inställning till utmaningar, är uthålligare när de möter motgångar och ser kritik som en chans att lära sig mer. De har inte en lika statisk syn på intelligens, utan anser att det är något som utvecklas av hårt jobb och nya kunskaper.

OECD pekade i sin granskningsrapport av den svenska skolan, som kom i våras, på att svenska elever inte anstränger sig lika mycket som elever i jämförbara länder. I Sverige finns en högre andel elever som ger upp om de stöter på problem och anser att skolan är slöseri med tid.

Frågan om motivation är med andra ord högaktuell, vilket bidragit till att sätta ljuset på Carol Dwecks resonemang om statiska och dynamiska mindsets och deras inverkan på saker som självbild och lust att lära.

Carol Dweck är professor i psykologi vid Stanforduniversitetet i USA och forskar inom personlighets-, social- och utvecklingspsykologi. "Mindset - du blir vad du tänker" är hennes första populärvetenskapliga bok. Den kom ut redan 2006 i USA, men först i år på svenska.

Carol Dweck är noga med att påpeka att en person sällan eller aldrig har enbart ett dynamiskt eller statiskt synsätt. Olika situationer får oss att reagera på olika sätt, och våra mindsets ändras dessutom ofta över tid.

Just att det går att förändra ett statiskt mindset till att bli dynamiskt är en kärnfråga för Carol Dweck - liksom hur man ger beröm och återkoppling.

"Att berömma barns intelligens skadar deras motivation och deras prestationer", skriver hon i boken, och tillägger att det endast ger ett lyft för ögonblicket. "Så fort de stöter på ett hinder går deras självkänsla upp i rök och deras motivation når botten. Om framgång betyder att de är smarta så betyder misslyckande att de är dumma. Det är ett statiskt mindset".

Hon höjer också varningsflagg för att ge endimensionella skildringar av "genier", som att Mozart enbart var ett underbarn som inte behövde anstränga sig utan spottade ur sig symfonier utan ansträngning.

I sin bok beskriver hon en mattelektion där eleverna delades in två grupper. Båda fick ta del av berättelser om stora matematiker - men på helt olika sätt.

Den ena halvan av klassen fick höra om mattesnillen, som enkelt gjorde sina upptäckter. Inför den andra halvan talade man om matematikerna som människor som brann för matematik och till slut nådde framgång. Detta var nog för att leda in den första gruppen i ett statiskt tankesätt, medan den andra fick med sig ett dynamiskt mindset.

Janna Scheéle, utvecklingsledare på barn- och utbildningsförvaltningen i Östersund, kom i kontakt med Carol Dwecks tankar redan 2010, när hon i Stockholm arbetade som lärare för elever i behov av särskilt stöd, som "hemmasittare" och barn med neuropsykiatriska funktionsnedsättningar.

- Det var elever som generellt betraktas som att de inte tycker skolan är rolig eller som att de inte anstränger sig nog. Det här med mindsets stämde väl in på hur jag kunde se att eleverna resonerade kring sitt eget förhållningssätt kopplat till skolan, säger hon och berättar vidare:

- Att uppmuntra och berömma processer - att en elev hittat en strategi som funkar - kan ge jättegoda resultat och jag upplevde att det gick snabbt att nå fram till eleverna jag jobbade med. Men mindsets är ingen "quick fix". Dweck har själv tagit upp att det inte ska ses som en färdig metod som bara är att omsätta och sedan löser en massa problem. Man måste rama in eleverna med omständigheter som främjar det - det räcker inte att bara börja ge beröm på ett annat sätt.

Janna Scheéle menar att mindsets är något som borde diskuteras på alla skolor i Sverige, inte minst ur aspekten vad återkopplingen skickar för signaler till eleverna och hur det påverkar deras motivation.

- Att prata med eleverna om vad ett dynamiskt mindset är och även om vad som händer i hjärnan när man lär sig saker är två väldigt konkreta saker som jag tycker att varje lärare behöver vara medveten om. Kanske är det så att vi behöver jobba med det här systematiskt, för att försäkra att alla skolor erbjuder en miljö som främjar ett dynamiskt mindset. För mig går formativ bedömning och ett dynamiskt mindset hand i hand.

När forskaren Pernilla Andersson Varga vid Göteborgs universitet jämförde undervisningen i svenska på fyra olika gymnasieprogram kunde hon se att en del lärare karaktäriserade elever som "bra" eller "dåliga", bland annat beroende på om de gick ett studieförberedande program eller ett yrkesprogram. Elevernas förmågor betraktades dessutom som medfödda och därmed inte möjliga att utveckla genom undervisning.

Janna Scheéle hoppas att detta är något vi ska komma bort från i skolan.

- Jag kan se att skolkulturen generellt ofta porträtterar intelligens på ett visst sätt - att vi allt för ofta har ett statiskt mindset i våra skolor. Oftast är det omedvetet, men vi pratar om att en del är smarta eller säger saker som att "det där är ingen matteelev". Det finns en paradox i att vi vill att elever ska kämpa och förstå och jobba hårdare, men i praktiken är det ändå inte så att vi uppmuntrar ett sådant förhållningssätt. Den krocken måste vi börja titta närmare på. Lärandet sker ju när man gör misstag.

På Lugnetgymnasiet i Falun har tre lärare i svenska, engelska respektive samhällskunskap från och med denna termin börjat jobba mer organiserat kring mindsets i tre klasser som de alla har.

- Många elever når inte dit de skulle kunna nå. För att få motiverade elever och för att kunna jobba med formativ bedömning så behöver man börja med mindsets, tror vi. Det är en nyckel och vi ser det som ett sätt att låsa upp fler elever, säger Anders Bond, förstelärare med särskilt uppdrag att jobba med motivationshöjande åtgärder.

Han säger att det "börjar osa lite väckelserörelse" över skråets förkärlek för Carol Dweck och är noga med att betona att han och kollegorna på Lugnetgymnasiet inte ser mindset-teorierna som en ensam lösning på problemet med bristande motivation, men att de utgör en mycket viktig grund.

- Det finns en grupp elever där det inte spelar så stor roll vad man säger - de klarar inte av feedback. När man läser Dweck förstår man bättre hur de fungerar, men mindsets är bara en del av hur man kan lyckas bättre med sina elever. Det gäller att få dem att reflektera över hur de ser på sig själva vad gäller kunskaper, förmågor och intelligens och toppa det med bra undervisning. Då finns det goda möjligheter att utvecklas. Med ett dynamiskt tankesätt tror vi att man har bättre chanser att lyckas på alla plan i livet.

# data[].attributes.attachment_link.description
Inställningen till lärandet och den egna förmågan kan vara avgörande för hur väl en elev lyckas i skolan - och i livet, enligt psykologiprofessor Carol Dweck. - Många elever når inte dit de skulle kunna nå, säger Anders Bond, förstelärare på Lugnetgymnasiet i Falun.

# data[].attributes.body
Uthållighet och passion för långsiktiga mål

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Growth respektive fixed mindset är populära begrepp som ofta förekommer i förändringsarbeten och utbildningar. Men vad betyder egentligen begreppen och vad kommer de ifrån?

Carol Dweck är professor i psykologi vid Stanford University med fokus på forskning inom motivation, utveckling och personlighet. Ursprunget till begreppen är hennes bok från 2006 "Mindset: The New Psychology of Success". I boken beskriver Dweck hur vi som individer kan delas upp utifrån vår uppfattning om var våra förmågor kommer ifrån.

Några tror att deras förmågor (intellekt, egenskaper, fallenhet) sätts utifrån gener - metaforiskt: "mina förmågor är som min längd, jag är född att bli så här lång". Dessa har enligt Dweck ett "fixed mindset". Andra tror att deras förmågor är utvecklingsbara och beror på hårt arbete, träning och input från andra - metaforiskt: "mina förmågor är som mina muskler, d v s träningsbara, ju mer jag tränar desto starkare blir jag". Dessa har enligt Dweck ett "growth mindset".

Dweck beskriver vidare att vi nödvändigtvis inte är medvetna om vårt mindset, men att vårt mindset går att avgöra utifrån våra beteendemönster. Det är speciellt tydligt i samband med vår reaktion till misslyckande. Individer med tonvikt på fixed mindset är rädda för att misslyckas för att det är en negativ återkoppling på deras förmågor, medan individer med growth mindset inte alls är rädda för att misslyckas utan ser det som en möjlighet till lärande och utveckling. Dwecks forskning visar också att individer som tror på att deras talang och förmågor kan utvecklas, dessa tenderar att uppnå mera än dom med tonvikt på fixed mindset. Detta för att dom lägger mera energi på att lära och utvecklas.

En individ är en mix av både fixed och growth mindset

Det är viktigt att poängtera att en individ är en mix av både fixed och growth mindset, d v s aldrig bara det ena eller det andra. Vårt mindset skiftar med vår tro om vår förmåga kopplat till respektive uppgift. En individ uppvisar dock oftast ett mönster av att ha tonvikt på det ena eller det andra.

Frågan alltså inte om du har "talang", frågan är om du tror att du kan utveckla din "talang"? Carol Dwecks forskning visar på ett tydligt sätt att vår inställning och tro till vårt lärande är avgörande för vår utveckling och våra prestationer.

Därför behöver vi öka vår uppmärksamhet på vad vi har för mindset och utifrån det jobba på att förstärka våra "growth mindset" och smart hantera våra "fixed mindset".

# data[].attributes.attachment_link.title
Vad är growth och fixed mindset? - Drive Management

# data[].attributes.attachment_link.description
Growth respektive fixed mindset är populära begrepp som ofta förekommer i förändringsarbeten och utbildningar. Men vad betyder egentligen begreppen och vad kommer de ifrån? Carol Dweck är professor i psykologi vid Stanford University med fokus på forskning inom motivation, utveckling och personlighet. Ursprunget till begreppen är hennes bok från 2006 "Mindset: The New Psychology of Success".

# data[].attributes.body
Angela Duckworth: test your grit

http://angeladuckworth.com/grit-scale/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I den nya boken "Hjärna, gener och jävlar anamma" (Natur & Kultur) försöker hjärnforskaren Torkel Klingberg reda ut hur barn lär sig, vad som motiverar dem till att öva, särskilt när det handlar om matematisk och kognitiv träning.

- Vilken typ av motivation det är som får barn att nå sina mål har länge varit en fråga inom psykiatrin och pedagogiken, säger han.

Flera typer av motivation
Motivation kan se ut på många olika sätt. Exempelvis kan belöningar skapa det som kallas för "yttre motivation": barnet övar på pianoläxan för att hen vet att belöningen blir en timme tv-spel efteråt, precis som barnets förälder går till jobbet för att kunna hämta ut sin lön i slutet av månaden. Men i Torkel Klingbergs forskning har yttre motivation inte visat sig påverka hur mycket barnen anstränger sig.

- Yttre motivation, som pengar, verkade inte spela någon roll. Så vi tittade i stället på inre motivation.

Inre motivation är samma sak som att utföra en aktivitet för att den känns bra i sig själv. Ett barn som har hört en låt och vill spela samma melodi på sitt piano drivs inte av önskan om en belöning, utan av saker som nyfikenhet och intresse. På samma sätt skulle barnets förälder kunna göra sina arbetsuppgifter även utan lön, om drivkraften var en fascination för uppgifterna eller en känsla av mening. Men i Torkel Klingbergs forskning kunde inte heller inre motivation förklara varför vissa barn kämpade hårdare än andra.

- Inre motivation och intresse är självklart någonting viktigt, men det förklarar inte vilka barn som förbättras mer och vilka som förbättras mindre i våra studier.

Det var inte förrän Torkel Klingberg och hans forskarlag undersökte ett nytt spår som bitarna började falla på plats.

- Vi stötte på det här med "grit". Och så prövade vi det, och för första gången på flera år hittade vi något som kunde förklara en del av varför en del barn förbättras mer än andra, säger Torkel Klingberg.

"Jävlar anamma"
Grit är ett begrepp som myntats av den amerikanska psykologen Angela Duckworth. På svenska kan det översättas till "gry" (som i "det är gott gry i grabben"), driv, karaktärsstyrka eller jävlar anamma.

- Kort sammanfattat handlar det om en förmåga att hålla fast vid långsiktiga mål, och att inte ge upp vid motgångar.

Nästa steg blev att undersöka vilka hjärndelar som styr grit. Det gjordes genom att undersöka barn med magnetkamera och se om det fanns ett samband mellan nivån av grit och hur hjärnan såg ut.

- När vi tittade på hjärnans struktur hade vi två hypoteser. Antingen att grit skulle sitta i pannloben, som har med självkontroll att göra. Eller så skulle det sitta i en djupare kärna som styr motivation. Det visade sig vara det senare som var fallet, att det har med motivationssystemet att göra.

Det gick alltså att se ett samband: de barn som hade en hög nivå av grit hade oftare mer grå substans i kärnan nucleus accumbens. Men att nivån av grit hänger samman med hur hjärnan ser ut behöver enligt Torkel Klingberg inte betyda att egenskapen är medfödd.

- Till viss del verkar det vara medfött, precis som andra personlighetsdrag. Men det finns också en stor påverkan av det man kallar för individuella miljöfaktorer. Det är sådant som fritidsintressen, lärare och kompisar.

Vuxnas återkoppling kan påverka
Fritidsintressen verkar vara starkt sammankopplat med grit. Även om det inte riktigt går att veta vad som är hönan och ägget kan man se att barn med hög nivå av grit ofta är de som ägnar sig åt en fritidsaktivitet under lång tid, snarare än de som byter aktivitet varje termin.

- En tolkning är att aktiviteterna i sig har en befrämjande effekt.

När det gäller lärares och andra vuxnas roll är kopplingen desto tydligare, menar Torkel Klingberg.

- Det finns ett flertal studier som visar att oavsett om man är född med mer eller mindre grit, kan man genom instruktioner och feedback få mer gritlikt beteende. Beroende på vilken feedback man får anpassar man sig, säger han.

Det har gjort flera olika experiment som undersöker hur barns motivation påverkas av vilken sorts beröm de får av vuxna. Exempelvis tenderar barn som oavsett insats får höra att de är duktiga att snabbt ge upp när de stöter på svåra uppgifter. I alla fall jämfört med barn som får en mer nyanserad återkoppling, där både positiva och negativa delar lyfts fram.
Kan det säga något om hur man bör göra i skolan?
- Ja, jag tror det, jag tror att det är applicerbart. Att vi i Sverige ofta har varit kravlösa, i all välmening, men det är inte till barnens bästa i långa loppet.

En annan del av återkopplingen som påverkar barns motivation är vilken del av insatsen som de får beröm för. Torkel Klingberg berättar om ett experiment där barn delades upp i två grupper, där alla fick göra samma IQ-uppgift. Den ena gruppen fick höra att deras resultat på uppgiften berodde på att de var smarta, medan barnen i den andra gruppen fick beröm för att de ansträngt sig.

- När båda grupper sedan fick svåra uppgifter är det de som fått beröm för ansträngningen som anstränger sig mer, medan de andra ofta ger upp. Det handlar om att tro på att ens förmågor är påverkbara. Det är klart att man inte kämpar om man tror att det inte påverkar, säger Torkel Klingberg.

Hur ser framtiden ut för forskning om grit?
- Det som alla nu frågar sig och tittar på är hur vi bäst kan uppmuntra eller träna grit. Är det så att organiserade aktiviteter förbättrar förmågan, är instruktioner och feedback bättre, eller finns det något ännu bättre sätt att göra det på?

# data[].attributes.attachment_link.title
Egenskapen "grit" - nyckeln till framgång

# data[].attributes.attachment_link.description
I en tid av blixtsnabba kickar på sociala medier kan det kännas svårare än någonsin att kämpa för en belöning längre fram. Men vissa har lättare än andra att motivera sig. Hjärnforskaren Torkel Klingberg tror att förklaringen ligger i en egenskap som kallas "grit".