# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.body
שלום לכולם,
זהו הסרט שראיתי בתחילת לימודיי וריגש אותי מאוד! כל כך ריגש אותי בעוצמות ובתשוקות של המורה לתת מעצמו בשביל הילדים, הרצון והדחף ללמד ולהיות בסביבתם ולהבין אותם ולהיות רגיש להם - בדיוק מהמקום שהוא היה זקוק בעצמו - לרגישות מהסביבה.
הקשיים סביבו החלישו אותו וחיזקו אותו לסירוגין. הוא רצה כל כך להיות מחנך אך נדחה שוב ושוב בפתח הדלתות של מערכת החינוך. הוא כמעט וויתר, אך נתן לעצמו את הצאנס האחרון ובשארית כוחו ורוחו אסף עצמו לראיון  האחרון בבית הספר - והתקבל בברכה. אהבתי מאוד את הערה של אותו שחקן אצל אותם מנהלים שביקשו ממנו שיפסיק עם הקולות... "שאם הם דורשים ממנו להתנהג בצורה שהוא אינו יכול לשלוט בה איך הם מתנהגים לילדים?" (כלומר אינם מגלים רגישות והבנה לסיטואציות חריגות שאינן בשליטתם, איפה הגמישות המערכתית? אני לוקחת מהסרט את ההתלהבות וההתרגשות של הרצון להיות מחנכת, הרצון לעזור לילדים ולהבין את רגישותם, קשייהם, את השוני בין ילד וילד ולזכור שכל ילד/ה הוא עולם שלם. ולפני שאנו מחליטים משהו... לעצור , לבדוק, לעשות "היפוך מחשבתי" אולי ניתן להעצים את הילד/ה גם דרך מגבלותיו, הרי בכל אחד ואחת מאיתנו יש המון דברים נפלאים שאפשר לגלות והם יחודיים רק לו אז המטרה שלנו כמורים לעזור לילדים לגלות צדדים חיובים בהם שאיתם אפשר להעצים אותם. לדעתי יש קשר רגשי ישיר בין תהליך זה להשגיים לימודיים היות כשאנו פנויי רגשית ללמידה אנו מרגישים טוב יותר עם עצמנו, בטחון העצמי שלנו עולה והתחושה הינה מיטבית והקשב והריכוז פנויים ללמידה (פחות מוטרדים מהסביבה, מיכולות אישיות). אני חושבת שאני לוקחת/מאמצת לעצמי את האנרגיות הטובות, התקווה והחיוביות בלמידה בכיתה ולהשתדל להעביר את הלמידה ברוח חווייתית, ברגישות ובהומור.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.body
שלום לכולם,
זהו הסרט שראיתי בתחילת לימודיי וריגש אותי מאוד! כל כך ריגש אותי בעוצמות ובתשוקות של המורה לתת מעצמו בשביל הילדים, הרצון והדחף ללמד ולהיות בסביבתם ולהבין אותם ולהיות רגיש להם - בדיוק מהמקום שהוא היה זקוק בעצמו - לרגישות מהסביבה.
הקשיים סביבו החלישו אותו וחיזקו אותו לסירוגין. הוא רצה כל כך להיות מחנך אך נדחה שוב ושוב בפתח הדלתות של מערכת החינוך. הוא כמעט וויתר, אך נתן לעצמו את הצאנס האחרון ובשארית כוחו ורוחו אסף עצמו לראיון  האחרון בבית הספר - והתקבל בברכה. אהבתי מאוד את הערה של אותו שחקן אצל אותם מנהלים שביקשו ממנו שיפסיק עם הקולות... "שאם הם דורשים ממנו להתנהג בצורה שהוא אינו יכול לשלוט בה איך הם מתנהגים לילדים?" (כלומר אינם מגלים רגישות והבנה לסיטואציות חריגות שאינן בשליטתם, איפה הגמישות המערכתית? אני לוקחת מהסרט את ההתלהבות וההתרגשות של הרצון להיות מחנכת, הרצון לעזור לילדים ולהבין את רגישותם, קשייהם, את השוני בין ילד וילד ולזכור שכל ילד/ה הוא עולם שלם. ולפני שאנו מחליטים משהו... לעצור , לבדוק, לעשות "היפוך מחשבתי" אולי ניתן להעצים את הילד/ה גם דרך מגבלותיו, הרי בכל אחד ואחת מאיתנו יש המון דברים נפלאים שאפשר לגלות והם יחודיים רק לו אז המטרה שלנו כמורים לעזור לילדים לגלות צדדים חיובים בהם שאיתם אפשר להעצים אותם. לדעתי יש קשר רגשי ישיר בין תהליך זה להשגיים לימודיים היות כשאנו פנויי רגשית ללמידה אנו מרגישים טוב יותר עם עצמנו, בטחון העצמי שלנו עולה והתחושה הינה מיטבית והקשב והריכוז פנויים ללמידה (פחות מוטרדים מהסביבה, מיכולות אישיות). אני חושבת שאני לוקחת/מאמצת לעצמי את האנרגיות הטובות, התקווה והחיוביות בלמידה בכיתה ולהשתדל להעביר את הלמידה ברוח חווייתית, ברגישות ובהומור.

# data[].attributes.body
סרט בעל מסר חשוב מאוד בחברה בכלל ובמיוחד בקרב תלמידים. הסרט מעלה מסרים חשובים הנוגעים למוגבלויות בחברה, יחס החברה אליהם, דרכים להתמודדות עם המוגבלויות.
הסרט מעלה לתודעה את "החלש" "הנכה" "האחר" ומעורר בי כמחנכת וכמורה מקצועית לגרום לתלמידים לשנות תפיסה כלפי האדם החלש, הפגיע ולגלות כלפיו יחס של אמפתיה, כבוד ורגישות.
כמורה לתנ"ך אני מרבה לעשות הקשרים בין החוקים הסוציאליים בתורה לבין המציאות: חוקי התורה מדברים פעמים רבות על החלשים בחברה: גר יתום אלמנה, עיור, חרש ובעלי נכויות שונות, ומצווה עלינו לפתח רגישות וחמלה כלפיהם גם במעשים וגם בהתנהגות.
וזה בהחלט מתקשר לסרט המדהים "בחזית הכיתה", סרט הגורם לנו לשנות יחסינו ל"נכויות"
ולהבין שגם הם יכולים להגשים מטרות בחיים על פי דרכם האישית.
לדוגמא, בבית ספרנו ישנה מתרגלת צעירה בעלת ראייה לקוייה: נולדה עיוורת והצליחה לסיים בגרות ולהתקדם.
הנערה השתלבה במערכת בבית ספרנו ומסייעת לתלמידים במטלות שונות כמן תרגול לבגרות, השלמת עבודות.
התלמידים מאוד שמחים לעבוד אתה פרטני, וההתייחסות אליה היא "שווה בין שווים".
דמות זו מהווה דוגמא נוספת שניתן להתגבר על הקשיים שבדרך, לא לוותר ולהגשים מטרות.

# data[].attributes.body
ש

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- תהילה                   זו הפעם הראשונה שאני צופה בסרט הזה. סרט מרגש ומעורר השראה. חידד בי את החושים האישיים והפנימיים שלי כדמות חינוכית וכאמא. שונה הוא בסדר, קושי הוא אתגר שצריך לתעל אותו, כישלון הוא מקום שניתן לצמוח ממנו. כל מה שצריך זה אמונה עצמית ואדם אחד שיאמין בך. בסרט היה זה מנהל בית הספר שאמין בבראד באופן כנה ואמיתי מתוך הבנה וקבלת הטורט שלו. הוא התעקש שבראד יגיע לקונצרט הבית ספרי ו"ניצל", תיעל את המעמד לחדד בפני תלמידי בית הספר ששונה הוא בסדר, הכי בסדר שיכול להיות אם רק מבינים את השוני. לאמו של בראד היה קשה בהתחלה להתמודד עם השוני של בנה באופן אישי וגם מול מערכת החינוך. אביו כלל לא קיבל את השוני והקושי של בנו גם שכבר גדל. (רק לקראת הסוף כשבראד הוכיח לסביבה שהוא מסוגל ויכול אביב השתכנע - שבן שונה אינה מכה קשה למשפחה או לסביבה)

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- תהילה                   זו הפעם הראשונה שאני צופה בסרט הזה. סרט מרגש ומעורר השראה. חידד בי את החושים האישיים והפנימיים שלי כדמות חינוכית וכאמא. שונה הוא בסדר, קושי הוא אתגר שצריך לתעל אותו, כישלון הוא מקום שניתן לצמוח ממנו. כל מה שצריך זה אמונה עצמית ואדם אחד שיאמין בך. בסרט היה זה מנהל בית הספר שאמין בבראד באופן כנה ואמיתי מתוך הבנה וקבלת הטורט שלו. הוא התעקש שבראד יגיע לקונצרט הבית ספרי ו"ניצל", תיעל את המעמד לחדד בפני תלמידי בית הספר ששונה הוא בסדר, הכי בסדר שיכול להיות אם רק מבינים את השוני. לאמו של בראד היה קשה בהתחלה להתמודד עם השוני של בנה באופן אישי וגם מול מערכת החינוך. אביו כלל לא קיבל את השוני והקושי של בנו גם שכבר גדל. (רק לקראת הסוף כשבראד הוכיח לסביבה שהוא מסוגל ויכול אביב השתכנע - שבן שונה אינה מכה קשה למשפחה או לסביבה)

# data[].attributes.body
הילדים בבית הספר למדו את אחד השיעורים החשובים בחייהם, הם למדו לקבל את האחר והשונה.
אני חושבת שהדרך הטובה ביותר לעזור לילד עם קושי/שונות היא לעזור לילדים בכיתתו/בבית ספרו (אם צריך ברמה הבית ספרית) להבין ולקבל את השונה/הקושי על ידי שקיפות. כשמנהל שיח אמיתי ופתוח בו מוסברים הקשיים/השונות מתאפשר דיון פתוח ושאילת שאלות ללא כל בושה ופחד הילדים למדים יותר שילד עם קושי, שהוא שונה מהם יכול להיות גם ילד רגיל בעיניהם בו זמנית. זה עניין של תפיסה וגישה המועברת לילדים על ידי הדמות החינוכית

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.body
שלום לכולם,
זהו הסרט שראיתי בתחילת לימודיי וריגש אותי מאוד! כל כך ריגש אותי בעוצמות ובתשוקות של המורה לתת מעצמו בשביל הילדים, הרצון והדחף ללמד ולהיות בסביבתם ולהבין אותם ולהיות רגיש להם - בדיוק מהמקום שהוא היה זקוק בעצמו - לרגישות מהסביבה.
הקשיים סביבו החלישו אותו וחיזקו אותו לסירוגין. הוא רצה כל כך להיות מחנך אך נדחה שוב ושוב בפתח הדלתות של מערכת החינוך. הוא כמעט וויתר, אך נתן לעצמו את הצאנס האחרון ובשארית כוחו ורוחו אסף עצמו לראיון  האחרון בבית הספר - והתקבל בברכה. אהבתי מאוד את הערה של אותו שחקן אצל אותם מנהלים שביקשו ממנו שיפסיק עם הקולות... "שאם הם דורשים ממנו להתנהג בצורה שהוא אינו יכול לשלוט בה איך הם מתנהגים לילדים?" (כלומר אינם מגלים רגישות והבנה לסיטואציות חריגות שאינן בשליטתם, איפה הגמישות המערכתית? אני לוקחת מהסרט את ההתלהבות וההתרגשות של הרצון להיות מחנכת, הרצון לעזור לילדים ולהבין את רגישותם, קשייהם, את השוני בין ילד וילד ולזכור שכל ילד/ה הוא עולם שלם. ולפני שאנו מחליטים משהו... לעצור , לבדוק, לעשות "היפוך מחשבתי" אולי ניתן להעצים את הילד/ה גם דרך מגבלותיו, הרי בכל אחד ואחת מאיתנו יש המון דברים נפלאים שאפשר לגלות והם יחודיים רק לו אז המטרה שלנו כמורים לעזור לילדים לגלות צדדים חיובים בהם שאיתם אפשר להעצים אותם. לדעתי יש קשר רגשי ישיר בין תהליך זה להשגיים לימודיים היות כשאנו פנויי רגשית ללמידה אנו מרגישים טוב יותר עם עצמנו, בטחון העצמי שלנו עולה והתחושה הינה מיטבית והקשב והריכוז פנויים ללמידה (פחות מוטרדים מהסביבה, מיכולות אישיות). אני חושבת שאני לוקחת/מאמצת לעצמי את האנרגיות הטובות, התקווה והחיוביות בלמידה בכיתה ולהשתדל להעביר את הלמידה ברוח חווייתית, ברגישות ובהומור.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.body
שלום לכולם,
זהו הסרט שראיתי בתחילת לימודיי וריגש אותי מאוד! כל כך ריגש אותי בעוצמות ובתשוקות של המורה לתת מעצמו בשביל הילדים, הרצון והדחף ללמד ולהיות בסביבתם ולהבין אותם ולהיות רגיש להם - בדיוק מהמקום שהוא היה זקוק בעצמו - לרגישות מהסביבה.
הקשיים סביבו החלישו אותו וחיזקו אותו לסירוגין. הוא רצה כל כך להיות מחנך אך נדחה שוב ושוב בפתח הדלתות של מערכת החינוך. הוא כמעט וויתר, אך נתן לעצמו את הצאנס האחרון ובשארית כוחו ורוחו אסף עצמו לראיון  האחרון בבית הספר - והתקבל בברכה. אהבתי מאוד את הערה של אותו שחקן אצל אותם מנהלים שביקשו ממנו שיפסיק עם הקולות... "שאם הם דורשים ממנו להתנהג בצורה שהוא אינו יכול לשלוט בה איך הם מתנהגים לילדים?" (כלומר אינם מגלים רגישות והבנה לסיטואציות חריגות שאינן בשליטתם, איפה הגמישות המערכתית? אני לוקחת מהסרט את ההתלהבות וההתרגשות של הרצון להיות מחנכת, הרצון לעזור לילדים ולהבין את רגישותם, קשייהם, את השוני בין ילד וילד ולזכור שכל ילד/ה הוא עולם שלם. ולפני שאנו מחליטים משהו... לעצור , לבדוק, לעשות "היפוך מחשבתי" אולי ניתן להעצים את הילד/ה גם דרך מגבלותיו, הרי בכל אחד ואחת מאיתנו יש המון דברים נפלאים שאפשר לגלות והם יחודיים רק לו אז המטרה שלנו כמורים לעזור לילדים לגלות צדדים חיובים בהם שאיתם אפשר להעצים אותם. לדעתי יש קשר רגשי ישיר בין תהליך זה להשגיים לימודיים היות כשאנו פנויי רגשית ללמידה אנו מרגישים טוב יותר עם עצמנו, בטחון העצמי שלנו עולה והתחושה הינה מיטבית והקשב והריכוז פנויים ללמידה (פחות מוטרדים מהסביבה, מיכולות אישיות). אני חושבת שאני לוקחת/מאמצת לעצמי את האנרגיות הטובות, התקווה והחיוביות בלמידה בכיתה ולהשתדל להעביר את הלמידה ברוח חווייתית, ברגישות ובהומור.

# data[].attributes.headline
בר שאני הולכת לעשות במערכ

# data[].attributes.body
בר שאני הולכת לעשות במערכת החינוך, כמורה וכמחנכת כדי לחולל מפנה בתהליכים שהיו עד כה הוא פיתוח הקשר, ההבנה וההכלה בין התלמידים להוריהם. הכוונה של ההורים להבנת התלמיד יחד עם עבודה של התלמיד להעברת מסרים ויצירת תקשורת טובה בינו לבין הוריו ומוריו. 

# data[].attributes.headline
סרט מרגש ומעורר חשבה

# data[].attributes.body
סרט מרגש ומעורר חשבה ואתגר – כיצד אני יכולה לשנות/ לעשות בכיתה או בבית ספר. המסר שאיתו אני מסכמת את הסרט – שאומנם העבודה שלי היא בעיקרה  עם כיתה כקבוצה אבל אסור לי לשכוח שהקבוצה מונה מספר תלמידים שלכל אחד מהם ייחוד שמורכב מרגשות, תפיסת חיים, חוויות חיים, תרבות, בית וכו

# data[].attributes.body
הסרט הוא סרט מדהים! המלצתי להכניס אותו לשיעורי חינוך בכיתות מסוימות בבית הספר. זה סרט שמעביר בעוצמה את המסר-לא לוותר. מה שמעניין זה שהתלמידים הם אלה שמגיעים למסקנה הזו בעצמם.
כל ילד הוא עולם ומלואו ועלינו בתור מורים לראות אותם ככאלה. זה לא "כיתה" זה "30 יחידים", עלינו להתייחס אל כל אחד מהם כיחיד ומיוחד. להאמין בהם, להעצים אותם. שלא יישברו כשקשה גם אם ניסו שוב ושוב (כמו בסרט שהוא מנסה המון פעמים להתקבל לעבודה) לא להתייאש, בסוף הם יצליחו! לראות את הסרט זה נחמד ויפה ומרגש אך צריך לקחת את המסקנות וממש לחיות אותם וליישם אותם. אני מאמינה שאם כל איש חינוך יקח את מסקנותיו ויישם אותם באישיותו ובחייו הפרטיים, הדוגמא האישית שלו תהיה המסר הכי חזק!

# data[].attributes.body
סרט מדהים! תיכננתי לראות רק חלק ופשוט לא יכולתי לעצור...
המון מסרים עולים ממנו והילדים עצמם מסכמים את המסרים בסוף הסרט, כאשר בראד מקבל את פרס המורה המצטיין.
לא להישבר מקשיים, להאמין בעצמך וביכולות שלך, לא להרגיש "נכה" ולפחד לנסות דברים.
אי אפשר היה שלא לדמוע במהלך הסרט כאשר הוא מנסה שוב ושוב למצוא עבודה וכולם כל כך "נחמדים" אליו אבל אף אחד לא באמת מקבל אותו לעבודה. הוא מנסה ומנסה והמציאות טופחת על פניו.
קשה לראות ולשמוע, כי זו החברה שלנו והחוכמה היא לדעת לא רק לדבר על קבלת השונה, אלא לחיות כך בפועל!!
איזו אמא מדהימה! מתמודדת עם הקושי, מתרסקת מבפנים, אבל מראה לו רק את הטוב שבו!
ומי מאיתנו לא מבין את הנפש של האבא? כל כך קשה להתמודד עם כזה ילד וצריך ממש גבורה כדי לקבל את זה.
סרט מרגש ומדהים שמלמד המון!
כמה צריך לדעת להכיל ולקבל בכיתה בפרט אבל גם בחיים בכלל!

# data[].attributes.body
זו הפעם הראשונה שצפיתי בסרט, סרט מדהים עם המון מסר לנו המורים שכל ילד הוא עולם ומלואו ובכל תלמיד יש נקודת אור שונה. כמורה לחינוך גופני אני נתקלת בתלמידים "חלשים" "חזקים", ישנם שיעורים שהתלמידים החזקים פשוט "דורסים" את החלשים יותר ובכך נותנים להם להרגיש כי אינם שייכים. אני תמיד דואגת להעצים א תהחלשים, לשלב אותם עם ה"חלשים" והמון המון שיחות על קבלת האחר. לאחר עבודה מרובה אכן ניכר שינוי שניתן להבחין בו בשיעורים ואף בהפסקות שהחלשים משחקים עם ה"חזקים".

# data[].attributes.body
סרט בעל מסר חשוב מאוד בחברה בכלל ובמיוחד בקרב תלמידים. הסרט מעלה מסרים חשובים הנוגעים למוגבלויות בחברה, יחס החברה אליהם, דרכים להתמודדות עם המוגבלויות.
הסרט מעלה לתודעה את "החלש" "הנכה" "האחר" ומעורר בי כמחנכת וכמורה מקצועית לגרום לתלמידים לשנות תפיסה כלפי האדם החלש, הפגיע ולגלות כלפיו יחס של אמפתיה, כבוד ורגישות.
כמורה לתנ"ך אני מרבה לעשות הקשרים בין החוקים הסוציאליים בתורה לבין המציאות: חוקי התורה מדברים פעמים רבות על החלשים בחברה: גר יתום אלמנה, עיור, חרש ובעלי נכויות שונות, ומצווה עלינו לפתח רגישות וחמלה כלפיהם גם במעשים וגם בהתנהגות.
וזה בהחלט מתקשר לסרט המדהים "בחזית הכיתה", סרט הגורם לנו לשנות יחסינו ל"נכויות"
ולהבין שגם הם יכולים להגשים מטרות בחיים על פי דרכם האישית.
לדוגמא, בבית ספרנו ישנה מתרגלת צעירה בעלת ראייה לקוייה: נולדה עיוורת והצליחה לסיים בגרות ולהתקדם.
הנערה השתלבה במערכת בבית ספרנו ומסייעת לתלמידים במטלות שונות כמן תרגול לבגרות, השלמת עבודות.
התלמידים מאוד שמחים לעבוד אתה פרטני, וההתייחסות אליה היא "שווה בין שווים".
דמות זו מהווה דוגמא נוספת שניתן להתגבר על הקשיים שבדרך, לא לוותר ולהגשים מטרות.

# data[].attributes.body
הסרט הוא מעולה לצפייה למורים ולתלמידים אני חושב שהוא כן יכול עשות משהו בעיקר לילדים בגיל ההתבגרות 13-15 ולהראות לילדים שכל אחד הוא עולם ומלואו וכל ילד ותמיד הוא שונה וכמה חשוב להסתכל יותר על השונה ולכבד אותו תוך כדי מתן כלים ערכיים לתלמידים לדעתי 5-7 שיעורי חברה ראשונים צריכים להתעסק בעניין ערכים וכבוד האדם לפני הלימודים והציונים, כי תלמיד מצטיין בלימודים ללא ערכים הוא תלמיד לא מצטיין, חלק מהדברים באים מהבית וחלק התלמיד רוכש בבית הספר וזהו תפקידנו כמורים לשפר ולקדם את הילדים גם בפן החברתי, "דרך ארץ קדמה לתורה".

# data[].attributes.body
זו הפעם הראשונה שאני פוגשת בסרט הזה.
בבית הספר שבו אני מלמדת יש לנו תלמיד עם טורט.
בכל פעם שאני פוגשת אותו אני רואה כמה הכיתה מקבלת אותו כאחד משלהם.
יכולת ההכלה היא עצומה ואלא ראיתי אפילו פעם אחת הצקות או הערות פוגעניות כלפיו, גם בזמן התקף.
לשמחתי ביה"ס דאג לידע את המורים הרלוונטיים בלבד, לשם שמירה על פרטיותו.
כשנתקלים בילדים עם בעיית טורט או על אחד הרצפים , הבעיה הראשונה היא קבלתו בחברה ללא שיפוט וללא דעות קדומות או חששות למיניהם.
דווקא אצל הילדים הללו,  שאחד מהם חינכתי עד יב, בכיתה עיונית, רואים תובנות לחיים שאמורות להופיע בגיל מבוגר יותר.
כאשר מורה מראה קבלה ללא תנאי באופן אוטומטי זה משפיע על הילדים. החינוך העקיף.
וכך גם שיתוף פעולה עם ההורים.
שנזכה לחברה מתוקנת

# data[].attributes.headline
מלכיאל הורוביץ

# data[].attributes.subject
מלכיאל הורוביץ

# data[].attributes.body
סרט נהדר!
מראה איך החברה, ובעקבותיה התלמידים עצמם, תמיד נמשכים לדריסת החלש והשונה. כיצד החלש יכול להיפגע קשות, פיזית ונפשית.
הפגיעות הללו יכולות להשפיע במישורים רבים, וכמובן בתחום הלימודי.
בעיניי מדהים איך הילד שכל כך לא הבינו אותו, התעללו בו, השפילו אותו בבית ספר - על לא עוול בכפו - חזר על מנת להשפיע אור וטוב. ממש תיקון של עצמו, ושל העולם. בסרט רואים כמה חשוב להתייחס לשונה במבט אחר, מבין, אמפתי, להסתכל בתוך ודרך העיניים של האחר, כדי להבין איזה אוצר מסתתר מתחת.
תפקידנו כמורים הוא לא רק להיות כאלה, אלא גם ובעיקר לחנך את התלמידים להיות כאלה! וזה החידוש שהסרט הביא לחיי המקצועיים כמורה. מעתה, אשתדל ללמד  בשיעורים הרבה יותר ערכים מאשר נהגתי בעבר. ערכים של אמון, אהבה, קבלת השונה, יחס אליו, אמפתיה והקשבה לאחר, ועוד.
כדי לעשות זאת, אבנה לעצמי מאגר שיעורים עם מערכים שונים, המשלבים סרטים כגון אלו, פעילויות, דיונים, הרצאות של מומחים ואפילו ביקורים במוסדות שונים של בעלי לקות או נכות.
כך, התלמידים יכירו את העולם בו חיים רבים, עולם אכזרי וקשה. יכירו, ויעריכו אותם!

# data[].attributes.body
בסרט ציפיתי פעם ראשונה עם כיתה ו' שהייתי יועצת.
התמודדתי עם ילד שסובל מטוראט. למורים ולתלמידים היה קשה לקבל אותו ולכן נכנסתי לתפקיד המגשרת.
קודם כל ארגנתי יום שלם לעסוק בנושא, זימנתי את ההורים של הילד ואת הילד למפגש ושאלתי את הילד האם האו מוכן לדבר מול כולם ולענות על שאלות הילד הסכים ואז הקרנו את הסרט וכן הוספנו ליום זה מורים מקצועים על מנת שיבינו את הבעיה.
סרט מומלץ מאוד על השונה ובעיקר על אנשים שסובלים מתסמונת טורט.
מה שחשוב שחייב לקבל את השונה, לכל אדם יש את הייחוד שלו וצריך לקבלו.
צריך להראות לתלמידים את האמונה בעצמם ולמורים להראות את ערכי ההכלה, ההקשבה והסובלנות.
חשוב ליצור קשר טוב עם התלמידים על מנת להבין אותם וכך הם יוכלו לצמוח.
חשוב גם שיתוף ההורים, הפתיחות והתקווה להאמין ולחבק.

# data[].attributes.headline
מאת: אורית מזרחי

# data[].attributes.subject
מאת: אורית מזרחי

# data[].attributes.body
סרט זה מתאר תהליך פנימי של לא לוותר לעצמך ולמצוא את החוזקות שלך.
לי חשוב תמיד לתת מענה לתלמידים ולקדם אותם במקום שבו הם נמצאים.
השנה כרכזת חברתית הובלתי תחום של מנהיגות צעירה. בחרנו תלמידים מכיתות ד-ה-ו ונתנו להם תפקידים שונים: שגרירי המידות, מועצה ירוקה, שער שיוויון (כדורגל) וכיו"ב.
התלמידים הועצמו והאמינו יותר בעצמם.

אורית מזרחי

# data[].attributes.body
מאת: סיון עדרי
צפיתי בסרט בעבר וכפי שכתבו חלק מחברי לקבוצה כל פעם הסרט מצליח לרגש אותי מחדש ולעורר שאלות ותהיות לגבי תפקידנו כמורים בעולמם של התלמידים. אחת התובנות שלקחתי איתי היא קבלת השונה מנקודת מבטו של ילד אל עבר המבוגר האחראי. המורה שלכאורה אמור להיות דמות שמעצבת את הילד הוא דווקא השונה בעולם התלמידים ואף על פי כן מצליח להסביר להם כמה חשוב לקבל את השונה, כמה להיות שונה זה דווקא לא מוזר או חריג רק אם מתייחסים אליך כך ובכל זאת לשמש דמות לחיקוי לתלמידיו. שונה הוא אדם בדיוק כמו כולם ולכל אחד היחודיות שלו.  אחד הדברים שחשוב לי להשים עליהם דגש כמורה הוא יכולת ההקשבה, ההכלה קבלת השונה והפתיחות שביני לבין תלמידי. שמירה אל תקשורת טובה שכזו תאפשר יצירת קשר חיובי ביני לבין תלמידיי ותאפשר לילידים לפרוש כנפיים.

# data[].attributes.headline
נורית ואקנין

# data[].attributes.subject
נורית ואקנין

# data[].attributes.body
כל אדם מכיל בתוכו אוצר , לכל אדם יעוד וייחוד .
כמחנכים, כהורים כבני אדם עלינו לשנן כל יום שאדם שונה הוא רק שונה , אחר אבל הוא אדם ועלינו להכיל אותו וללמוד לקבל אותו .
הסרט "בחזית הכיתה "חיזק אצלי את האני החינוכי שלי.
תמיד האמנתי ופעלתי לחיזוק הדימוי והביטחון ,קבלת האחר והאמונה שכל אחד יכול.
נפעמתי מהנחישות והדבקות במטרה של גיבור הסרט.
נפעמתי מהחוסן שהתפתח בזכות המנהל ובזכות האישיות הכל כך איתנה ועקבית.
הסרט הציג באופן מרגש את ההתמודדות של השונה מנקודת ראותו ואת הקושי של ההורים עם מציאות לא פשוטה של חוסר גמישות במערכת.
כמחנכת אמשיך לטפח אצלי את הידע והדרך איך לקדם ולסייע איך להכיל ולהוביל איך לטעת אמונה ותקווה אצל כל ילד בכיתה.

# data[].attributes.body
צפיתי בסרט בפעם הראשונה והתרגשתי מאוד, הסרט מרגש ומלמד מושר השכל מאוד חשוב על חשיבות ההקשבה וההבנה  לא להיות שיפוטיים ולנסות להיכנס לנעליו של הילד בכדי להבינו
לדעתי היום זה לא היה קורה כי יש יותר מודעות ויותר הכלה של תלמידים עם קשיים...
לדעתי יש קשר בין הישגים לימודים למצב הרגשי בו נתון התלמיד משפיע על הרוגע שלו ועל היכולת להתקדם ולמצות את יכולתו גם להורים ולמורים תפקיד מכריע בעידוד התלמיד ומתן אמון בו, ילד שמרגיש שמאמינים בו ישקיע יותר וימצא את יכולותיו.

# data[].attributes.body
הסרט "בחזית הכיתה"

צפיתי בסרט מספר פעמים וכל פעם למדתי והגעתי לתובנות אחרות.
דבר ראשון, מהסרט ניתן לראות שבתחילת דרכו כילד, היו לו אירועי משמעת ולא תמיד המורים הבינו אותו. הם בעיקר כעסו עליו.
אנחנו כמורים לפעמים, לפני הכעס צריכים להסתכל על התמונה כולה ולהקשיב לתלמידים.
דבר שני, ישנם תלמידים שנמצאים במצוקה רגשית ואנו צריכים לזהות את זה כבר בהתחלה על מנת למזער נזקים רגשיים בעתיד.

הדבר שאני הולכת לעשות במערכת החינוך, כמורה וכמחנכת כדי לחולל מפנה בתהליכים שהיו עד כה הוא פיתוח הקשר, ההבנה וההכלה בין התלמידים להוריהם. הכוונה של ההורים להבנת התלמיד יחד עם עבודה של התלמיד להעברת מסרים ויצירת תקשורת טובה בינו לבין הוריו ומוריו.

צריך לזכור כל הזמן, שכל תלמיד הוא עולם ומלואו. צריך להאמין בהם ולכוון אותם לדרך שתהיה טובה להם ורק כך הם יצליחו בחיים האמיתיים.

# data[].attributes.body
השגים לימודיים לרוב מחוברים בקשר בל ינותק עם התהליכים הרגשיים.
כשלילד יש בטחון בעצמו ובהצלחתו הדרך להשגים לימודיים קלה הרבה יותר.
מורה טוב הוא רק מחצית הדרך להצלחה.
אמון,אהבה ובטחון הם מילות הקסם העוצמתיות שיגרמו לילד לעשות את והבלתי יאומן ולהתגבר על הקשיים ולעשות את הדבר שעליו חלם
בנוסף חשוב צריך שתהיה פניות לצרכים הרגשיים של הילד. לקרא לבעיה בשמה ולמצא לה פתרונות.ההשלכה של התאוריה למציאות :
לא לשפוט את הילד לפי ראות עיניך בלבד כי לא "נכנסת "לנעלים שלו. נסה להיות אמפטי
חשוב מאד לגלות את הכשרונות של הילד את נקודות החוזק שלו
אל תראה פקפוק לתלמיד, שדר לו אמון בדבריו וביכולותיו גם אם זה לא מה שאתה מרגיש.
לפעמים מספיק אדם אחד שיאמין בתלמיד כדי שהוא יצליח.ען

# data[].attributes.headline
ויקי מסלטי - סרט מהמם ומלמד כי תמיד ישנה עוד אופציה , לכל אדם יש יעוד בעולם גם אם הוא שונה. לכל אדם יש את תרומתו המיוחדת והייחודית לו לסובבים אותו , לחברה ולאנושות ויש ללמד את תלמידנו ואת עצמו כחברה להקשיב, להעריך את האחר בסבלנות בכבוד ובעיקר ללא דעות קדומות.

# data[].attributes.subject
ויקי מסלטי - סרט מהמם ומלמד כי תמיד ישנה עוד אופציה , לכל אדם יש יעוד בעולם גם אם הוא שונה. לכל אדם יש את תרומתו המיוחדת והייחודית לו לסובבים אותו , לחברה ולאנושות ויש ללמד את תלמידנו ואת עצמו כחברה להקשיב, להעריך את האחר בסבלנות בכבוד ובעיקר ללא דעות קדומות.

# data[].attributes.body
לגבי השאלון - גם אני לא הצלחתי למלא אותו

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה: רים כסא

# data[].attributes.body
בחזית הכיתה: רים כסאברי
זו הפעם הראשונה שאני צופה בסרט זה,
הוא סרט מקסים, מלא רגשות והמסר ממנו מאוד יפה .
את הסרן הזה הוסיף לי להסתכל על עולם "החינוך" בצורה אחרת.
לדעתי שי חשיבות רבה מאוד לקשר בין תלמיד- מורה .
המורה המצליח לדעתי הוא המורה שיכול למצוא נקודת אור אחת בכל תלמיד.
הסרט הוסיף לי חשיבות בנית סביבה לימודית מאפשרת, תומכת, אוהבת ובו זמנית סביבה מאתגרת.
שנותנת לכל תלמיד להרגיש את הערך שלו, את החוזקה שבו,ולהבין את הכוח הזה ויכול להתמודד וללכת קדימה.
על מנת לחולל מפנה בתהליכים אני חושבת על בנית אוירה לימודית נעימה, ליזום על פיתוח קשר חם בין המורה והתלמיד, לכנס אל עולומו של הילד להבין אותו והאמין בו ולאפשר לו להתפתח ולגדול והיות מה שהוא חולם להיות.
לעזור לו לרדוף אחרי החלומות שלו ...

# data[].attributes.headline
לא הצלחתי למלא שאלון שביעות רצון (מיכל בן עזרא

# data[].attributes.subject
לא הצלחתי למלא שאלון שביעות רצון (מיכל בן עזרא

# data[].attributes.body
לגבי הסרט, זה לא פעם ראשונה שאני צופה בסרט הזה וכל פעם נשבר הלב מחדש! זה מה שמגיע לילד שנולד עם הפרעה בלתי רצונית? בעיניי זה תמונת מראה של החברה שלנו ושל תהליך סוציאליזציה לקוי שבו רק מחפשים לרדת על החלש, השמן, המסכן, החולה ובעל צבע עור/מוצא זר. בעיניי המנהל לא עשה מעשה גדול, הוא עשה את מה שנדרש מהמורים שלא לקחו אחריות ויפה שעה אחת קודם

# data[].attributes.headline
גם אני לא הצלחתי למלא שאלון שביעות רצון.

# data[].attributes.subject
גם אני לא הצלחתי למלא שאלון שביעות רצון.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - רעות מזוז

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - רעות מזוז

# data[].attributes.body
מאוד שמחתי לצפות בסרט שוב . ממש סרט מעורר המון מחשבה לגבינו כמורים  איך אנחנו מתייחסים לתלמידים ואיך מגיבים להתנהגויות שלהם מאוד חשוב להבין ולחשוב מה גורם לילד להתנהג ככה ולהיות המבוגר האחראי שבודק ומאתר צרכים של התלמידים חושב איך לשתף אותם בפתרון הבעיות.
גיבור הסרט-בראדלי פשוט מעורר השראה איך להציב לך יייעד ולהגיע אליו תוך דבקות במטרה והוא הגיע אל הייעד ביושר ובכבוד וזה מדהים .
נהננתי מאוד והשאיר לי המון נקודות למחשבה ואתגרים לביצוע .

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - גליק סבטלנה

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - גליק סבטלנה

# data[].attributes.body
זאת פעם ראשונה שאני צופה בסרט "בחזית הכיתה". סרט מרגש ומעורר הרבה רגשות; כעס  כלפי מורים בבית הספר שלא רצו לחשוב איך לעזור לבראדלי, הערכה כלפי מנהל בית הספר, הערצה על כח הרצון, הנפשי והאמונתו של בראדלי בכוחו. לפי איך שהמורים בבית הספר התנהגו כלפיו, הוא היה צריך  לשנוא את המורים ולא לרצות להיות מורה, אבל שיחק לו המזל ופגש מורה משמעותי - מנהל בית הספר, שרגע אחד הפך אותו ל"כוכב" ונתן לו הרבה כח להמשיך הלאה.
הוקסמתי מהפתיחות של בראדלי ומהאומץ שלו לדבר גלוי עם תלמידיו בלי פחד להראות חלש ופגיע בעיני תלמידיו.
דבר חדש שהסרט הביא לחיי המיקצועיים: ליזום אירועים מחוץ לכיתה שמטרתם להשפיע לטובה על האווירה בין התלמידים לבין עצמם והמורה.
לבצע יותר דו-שיח בין המורה לתלמידים.
להתחבר לרגש של התלמידים.
מערכת החינוך לא מאפשרת, לפי דעתי, חופש למורים.
אם זה היה תלוי בי הייתי מקטינה את מספר התלמידים בכיתה, דבר שהיה מאפשר גישה אישית יותר לכל תלמיד. בכיתה שלי אני חושבת ליזום הצגת הסרט הזה "בחזית הכיתה" כדי שכל תלמיד ילמד מהסרט כל אחד מה שקרוב ללבו.
למורים הייתי ממליצה לצפות בסרט, דבר שודאי יכול לתרום לשיפור דרך ההוראה.
למורים הייתה ממליצה להיות יותר יצירתיים כמו מנהל בית הספר. להורים  לתמוך ולהאמין בילדיהם.

# data[].attributes.headline
שאלון שביעות רצון  לא עובד. מישהו הצליח?

# data[].attributes.subject
שאלון שביעות רצון  לא עובד. מישהו הצליח?

# data[].attributes.headline
בחזית הכתה- אושרת מסיקה

# data[].attributes.subject
בחזית הכתה- אושרת מסיקה

# data[].attributes.body
חייבת לומר כי תמיד ראיתי חלקים מסרט, אך לעולם לא יצא לי לראות את כולו. החלק שרץ ברשת כבר כמה שנים הוא החלק של המנהל שמזמין את הילד להיות בתזמורות ואפשר לומר "משקף" לילדים את המצב האמיתי. זה שובר את הלב לראות את ההתחלה בה הילד מעין מנודה מהסביבה, החוסר הבנה של הרפואה התסכול של האם והדחייה המתמדת כלפיו. המעשה של המנהל ברגע המכונן הזה בסרט היה מקור השראה עבורי בכל כך הרבה מקרים עם ילדים מאתגרים שלא ידעתי מה לעשות. כמובן שהאינטואיציה הראשונית היא דחייה, התרחקות, אבל המנהל פעל בשיקוף ומעיין הרתעה לשאר בית הספר כי צריך לנהוג בסבלנות, הכלה ובעיקר אכפתיות והקשבה. עצוב לי לחשוב שיש כל כך הרבה ילדים שאין להם סוף שמח , והילדות שלהם שדיי דומה למה שהילד חווה בילדותו: הן מצד משפחתו והן מהסביבה, יצרו אצלו טראומה, מנגנון הגנה, חרדות ופחד. ילד שלא חזק מספיק בשביל לדפדף את כל הדברים הללו גודל למקום אפל שקשה להתאושש ממנו. בתור ילדה שחוותה קשיים בלימודים כי לא אובחנתי עם הפרעת קשב וריכוז , אני יכולה להעיד מקרוב כי ילדים הם עם אכזר , ולפעמים עד כאב.
סרט מדהים, חשוב שכל ילד יצפה בו ויפנים.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- אביטל לוי זיסמן

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- אביטל לוי זיסמן

# data[].attributes.body
זו הפעם הראשונה שאני רואה את הסרט הזה וחייבת לציין שריגש אותי מאוד. מדהים בעיניי הקבלה העצמית שהייתה לבראדלי. אילולא קבלה זו ואמו התומכת והמקבלת הוא היה יכול למצוא את עצמו במקום אחר לגמרי. כמה זה חשוב לגדול ולצמוח בסביבה תומכת, מקבלת. רואים בברור שכאשר הוא נמצא סביב אנשים שכבר לא רואים את הטורט שלו, הוא פחות ופחות עושה קולות וחווה טיקים. הסרט הזה מציב לי מראה כגננת וכאם לראות ולקבל כל אחד מילדי הגן ומילדיי הפרטיים כאדם יחודי שצריך הסתכלות ייחודית לו וקבלה כי אם אני לא אקבל זה יכול להביא את הילדים שלי למקומות חשוכים. זהו תפקידי להראות להם את האור ולהאמין בהם

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- שירה הירש.

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- שירה הירש.

# data[].attributes.body
זו הפעם הרביעית שאני צופה בסרט הזה, נהנית ממנו ותמיד מרגישה שהוא משאיר אצלי חותם נוסף, את הסרט הזה אנו נוהגים להראות לכיתות ו' ולאחר מכן מנהלים שיח כיתתי מאוד פורה ומפרה.
הילדים לומדים המון בעקבות הצפייה.

אך הפעם חשוב לי להתמקד בי, מה אני לומדת מסרט הזה.. זהו סרט מלא כוח ומוטיבציה , בראד ילד עם תסמונת טורט עובר ככ הרבה קשיים עד לרגע ההבחנה, הוא לא יודע מה יש לו, בכל מקום נתקל בהאשמה ולא בהכלה, המורים כועסים עליו, התלמידים צוחקים עליו, והנורא מכל , ההורים שהם המקום הבטוח המקבל והמכיל שלנו גם שם הוא נתקל בכעס דחייה אכזבה ובמיוחד מצד אביו, מזל גדול שהאם השכילה לבדוק שוב ושוב את ההבחנה שניתנה לבנה והחלה לחפש, לבדוק ולחקור וגילתה שלכל מה שבראד חווה בעצם יש שם- והוא לא אשם.
אז פה הסרט פוגש אותי כאמא , לשים לב לבן שלי , לבדוק איזה יחס הוא מקבל מחבריו וממוריו ותמיד להגן לבדוק ולזכור לא כל מה שנאמר הוא נכון.

לאחר מכן הסרט הזה פוגש אותי בתור מורה, תמיד אומרים לנו ללמד באופן דיפרנציאלי וזה ככ קשה לעשות את זה, אך דווקא פה הסרט מדגיש עבורי כמה זה חשוב לשים לב שלא כל ילד הוא אותו דבר, לא לכל אחד מתאים מה שמתאים לכל הכיתה. ולכן למידה דיפרנציאלית היא כל כך לחשובה למרות הקושי שטמון בה.

חשוב לי כן לשתף, כיתתי מורכבת ממספר תלמידים מאוד ייחודיים, תלמיד אחד סובל מ OCD ולכן בכל היום קוצץ את ציפורניו עד זוב דם, התלמידים מעירים לו , צוחקים עליו ולפעמים אומרים לו שנגעלים ממנו, הילד נפגע וכל פעם מתכנס בתוך עצמו מחדש, אני מנהלת המון שיחות עם התלמידים ודווקא עכשיו עלה בי רעיון לבצע את השיח המעגלי בתקווה שהוא יקל על התלמידים ויגרום להם לקבל ולהכיל.

גישתו של בראד מדהימה אותי, איך לא נותן לקושי להביסו אלא צומח ממנו וגורם למי שצופה בסרט להאמין שאין דבר העומד בפני הרצון .

יעל, תודה לך על סרט מעצים שהשאיר בי חותם.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- ימית אלפסי

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- ימית אלפסי

# data[].attributes.body
תמיד ראיתי חלקים\ קטעים מתוך הסרט וזאת הפעם הראשונה שראיתי את כל הסרט מתחילתו ועד סופו ללא הפסקה וללא הסברים. הסרט מרגש ומביא לידי ביטוי את השונות וקבלת האחר ובמקביל את ההתמודדות עם השונה והחריג מנקודת מבטו. הסרט מתחיל כאשר ההורים מנסים "לפתור את הבעיה" ולא לטפל בה ורואים את התהליך הקשה והמורכב שההורים עוברים כדי לקבל את בנם, בהתחלה האם ולאחר מכן האב. יחד עם זאת רואים גם את ההתמודדות המורכבת והלא פשוטה של התלמיד עם משפחתו, מערכת החינוך, חברת השווים ובעצם עם כל הסביבה.
אני חושבת שהסרט חידד לי את הנחישות ואת הרצון להצליח ולא לוותר, גם כשקשה וגם כשכולם נגדך. אני חושבת שזאת גם המטרה שאשים לי במהלך השנה. לא לוותר לתלמידים ולהקל עליהם גם כשקשה וגם שזה נראה בלתי אפשרי. למרות המוגבלויות שלהם, חשוב שלא יוותרו לעצמם!

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- תהילה                   זו הפעם הראשונה שאני צופה בסרט הזה. סרט מרגש ומעורר השראה. חידד בי את החושים האישיים והפנימיים שלי כדמות חינוכית וכאמא. שונה הוא בסדר, קושי הוא אתגר שצריך לתעל אותו, כישלון הוא מקום שניתן לצמוח ממנו. כל מה שצריך זה אמונה עצמית ואדם אחד שיאמין בך. בסרט היה זה מנהל בית הספר שאמין בבראד באופן כנה ואמיתי מתוך הבנה וקבלת הטורט שלו. הוא התעקש שבראד יגיע לקונצרט הבית ספרי ו"ניצל", תיעל את המעמד לחדד בפני תלמידי בית הספר ששונה הוא בסדר, הכי בסדר שיכול להיות אם רק מבינים את השוני. לאמו של בראד היה קשה בהתחלה להתמודד עם השוני של בנה באופן אישי וגם מול מערכת החינוך. אביו כלל לא קיבל את השוני והקושי של בנו גם שכבר גדל. (רק לקראת הסוף כשבראד הוכיח לסביבה שהוא מסוגל ויכול אביב השתכנע - שבן שונה אינה מכה קשה למשפחה או לסביבה)

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- תהילה                   זו הפעם הראשונה שאני צופה בסרט הזה. סרט מרגש ומעורר השראה. חידד בי את החושים האישיים והפנימיים שלי כדמות חינוכית וכאמא. שונה הוא בסדר, קושי הוא אתגר שצריך לתעל אותו, כישלון הוא מקום שניתן לצמוח ממנו. כל מה שצריך זה אמונה עצמית ואדם אחד שיאמין בך. בסרט היה זה מנהל בית הספר שאמין בבראד באופן כנה ואמיתי מתוך הבנה וקבלת הטורט שלו. הוא התעקש שבראד יגיע לקונצרט הבית ספרי ו"ניצל", תיעל את המעמד לחדד בפני תלמידי בית הספר ששונה הוא בסדר, הכי בסדר שיכול להיות אם רק מבינים את השוני. לאמו של בראד היה קשה בהתחלה להתמודד עם השוני של בנה באופן אישי וגם מול מערכת החינוך. אביו כלל לא קיבל את השוני והקושי של בנו גם שכבר גדל. (רק לקראת הסוף כשבראד הוכיח לסביבה שהוא מסוגל ויכול אביב השתכנע - שבן שונה אינה מכה קשה למשפחה או לסביבה)

# data[].attributes.body
הילדים בבית הספר למדו את אחד השיעורים החשובים בחייהם, הם למדו לקבל את האחר והשונה.
אני חושבת שהדרך הטובה ביותר לעזור לילד עם קושי/שונות היא לעזור לילדים בכיתתו/בבית ספרו (אם צריך ברמה הבית ספרית) להבין ולקבל את השונה/הקושי על ידי שקיפות. כשמנהל שיח אמיתי ופתוח בו מוסברים הקשיים/השונות מתאפשר דיון פתוח ושאילת שאלות ללא כל בושה ופחד הילדים למדים יותר שילד עם קושי, שהוא שונה מהם יכול להיות גם ילד רגיל בעיניהם בו זמנית. זה עניין של תפיסה וגישה המועברת לילדים על ידי הדמות החינוכית

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- נורית רשף

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- נורית רשף

# data[].attributes.body
החיים אינם קלים עבור ילד שגדל עם תסמונת טורט חמורה. בעיקר אם הוא גדל בסביבה של בורות. לעיתים תכופות סבל בראד כהן מלעג, נידוי ואלימות פיזית מצד הילדים, בני משפחה ומורים. קל לשכוח שמדובר במחלה פיזית ולהאשים אותו בבעיות משמעת, בעיקר לנוכח מראהו החיצוני שובה הלב.
היה לו מורה שדרש ממנו להתנצל מול הכיתה על כך שהוא מפריע והייתה לו מורה שהייתה שמה אותו בפינת החדר כעונש כמעט מדי יום ביומו, למולם עמדה לצידו אימו שהאמינה בו וחיזקה בו את אמונתו בעצמו. סיפורו של בראד כהן אינו סיפור של אומללות ורחמים עצמיים. גישתו החיובית ונחישותו הבלתי מתפשרת עזרו לו להתגבר על הקשיים בבית הספר ובאוניברסיטה ובהמשך בדבקותו עד להשגת משרת מורה.  בגיל 12 לקחה אותו אמו לקבוצת תמיכה לחולי הטורט, שם ראה כהן קבוצה של משתתפים שמבחינתו "הכינו את עצמם לחיי מלאי תבוסה" ויצא מלא השראה "לנצח את התסמונת".
על ההצלחה בהתמודדות בתוך בית הספר נותן כהן קרדיט רב לביל מאייר, מנהלו בתיכון ובחטה"ב. מאייר ידע כמה סובל כהן מהעוויתות הבלתי רצוניות שגורמת לו המחלה וראה לנכון להסביר עליה למורים ולתלמידים באסיפת תלמידים, כי בתי הספר נועדו להשכיל "להשתמש בידע כדי להלחם בבורות".
נקודה זו בסרט מחברת כל מורה לחובתו החינוכית- מתן מענה אינדבידואלי לכל תלמיד. התיחסות לאמירה: "קבלת השונה" לא כסיסמה אלא כביטוי להתנהלות בעשייה החינוכית.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה...גבי בהט

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה...גבי בהט

# data[].attributes.body
צפיתי בסרט זה בפעם השנייה וכל פעם מרגש מחדש.
לראות את התהליך שהוא עובר כדי להתגבר על הטורט ולהגשים את חלומו להיות מורה היה ממש מעורר השראה. לקחת את המגבלה שלך ולתעל אותה לדברים טובים וחיוביים, ללמד את הסובבים אותך שנכות/ מגבלה כזו או אחרת לא הופכת אותך למשהו חריג, להסביר לאחרים מה הנכות, כיצד זה קורה, שלהיות שונה זה בסדר, איך זה משפיע על חיי היומיום שלו היו צעדים חשובים לניצחון שלו ולהגשמת חלומו.
בנוסף משמח לראות שהיו אנשים מהותיים בחייו שהאמינו בו ועזרו לו בכל דרך אפשרית כמו אמו, המנהל בבית הספר היסודי, בית הספר שקיבל אותו לעבודה ובת הזוג שהוא הכיר.
הוא הוכיח כשרוצים ומאמינים כל כך במשהו אפשר להשיג הכל.
צריך רק/ לפחות אדם אחד שיאמין ויאמר לך שאתה מסוגל והשמיים הם הגבול.
תיאוריה זו ניתן לבצע במציאות כך: אצלי בכיתה ישנם ילדים עם לקויות למידה שעובדים לפי תכנית אישית, חלק מהשיעורים נעשים דרך מחשב - אתרים שאנו עובדים איתם. יש שניים שלא מסוגלים לשבת ומפטפטים בלי סוף אני והכיתה למדנו להתעלם מזה במקום להעיר שזה מפריע, להסביר כשיש תופעה מיוחדת אצל אחד הילדים - למה זה קורה ואיך "ההטבות" שרק הוא מקבל עוזרים לו בבעיה שלו.
המון שיחות וסרטונים לקבלת השונה, הם מבינים שהוא שונה לא מבחירה והוא ילד בדיוק כמותם ואיך אפשר להקל עליו- להסביר להם הכל בגובה העיניים, בשפה פשוטה שיבינו ויוכלו להזדהות עם הילד.
כאשר הילד מרגיש בטוח בעצמו, במקום שבו הוא נמצא, יודע שמעריכים ואוהבים אותו לא משנה מה הוא יהיה פנוי הרבה יותר ללמידה ויצליח יותר בלימודים. כאשר הילד אינו פנוי רגשית, יש דברים אחרים ומהותיים שמציקים לו יותר הוא לא יהיה פנוי בכלל ללמידה.
לכן צריך להגיע אל הילד קודם כל רגשית, להכיל אותו יחד עם בעיותיו ואחר כך לדאוג ללימודים וההישגים שלו.
הסרט מראה על קשר טוב וקבלה של הצוות וההורים את המורה, ברגע שהבינו מה המגבלה שלו וראו שזה לא מפריע ללמידה אצל הילדים, הם נתנו לו הזדמנות וראו שזכו במורה לחיים. ברגע שישנה שקיפות מלאה בין ההורים לצוות יתפתח גם אמון ושיתוף פעולה בין כולם והרווח יהיה כולו של הילדים.

# data[].attributes.headline
מפגש 5- הישגים לימודיים ורגשיים-הסרט "בחזית הכיתה" בו צפיתי מספר פעמים היה מרגש ומעורר מחשבה.הוא חידש לי ולימד אותי על חשיבות דמות המורה עבור התלמידים בכל הגילאים, ועד כמה אנחנו יכולים לתרום מעצם אישיותנו, התנהגותנו והערכים בהם מאמינים ולשמש מודל לחיקוי אמיתי עבור הילדים.לקחתי מהסרט את העניין שחשוב מאד לשתף את הילדים ברגשות, בתחושות, באמונות ובמידת האפשר והרצון האישי גם בסיפור החיים שלנו ובקשיים שחווים- כמובן בהתאם לגיל ולרמת ההבנה של התלמידים ולרצון המורים.כאשר המורה בסרט שיתף בבעיה האישית שלו שהיא תסמונת הטורט ודיבר באנושיות ובפתיחות על הקשיים היומיומיים שחווה, זה אפשר לתלמידים לשתף אותו בצרכים ובקשיים שלהם (כמו הילדה חולת הסרטן).אני מאמינה שחשוב מאד לאפשר שיח פתוח, ישיר ומכבד עם הילדים "בגובה העיניים" ולהוות להם אוזן קשבת כדי שיוכלו לדבר באמת על מה שמפריע להם, ונוכל להוות דמויות משמעותיות עבורם ולא רק מקור סמכות, משמעת וידע...בכיתה שלי אני מקדמת תהליך של שיחות אישיות עם התלמידים.אני מבקשת מהם לשתף אותי איך מרגישים בכיתה, מי החברים שלהם, מה מפריע להם ובמה אני יכולה לעזור ולסייע.כל כמה חודשים אני מקיימת גם שיחות קבוצתיות: לבנים או לבנות בנפרד, לקבוצה של בנים או בנות שרואה שיש קושי ביניהם. בנוסף לכך, אני מקיימת אחת לכמה זמן שיחות כיתתיות,בהן הילדים מוזמנים להעלות קשיים, לשתף ברגשותיהם ואנחנו מנסים יחד לעזור זה לזה.בבית ספרי גם קיימת תוכנית ניסויית של מחקר פעולה שמטרתו לחולל שינויים בבית הספר ובחיים האישיים של התלמידים. בשעה שבועית פרטנית אני נפגשת כל פעם עם קבוצת ילדים אחרת מהכיתה והם מעלים נושאים בהם רוצים לחולל שינויים ואנחנו יחד חושבים על דרכים (חלופות) כיצד להגיע לפתרון.כל התהליכים הללו תורמים לאווירה חברית, נעימה ומכבדת בכיתה מה שתורם גם ללמידה ולשיפור ההישגים הלימודיים, כי אני מאמינה שילדים חשים בטוחים ושיש מענה לצרכים הרגשיים שלהם, הם מסוגלים להתפנות ללמידה ולשפר את הישגיהם. בנוסף, אני נעזרת באתר שנקרא "קלאס דוג'ו. אתר זה מעודד התנהגויות חיוביות על ידי כך שיוצרים לכל ילד דמות (אווטאר) וקובעים אילו התנהגויות חברתיות/רגשיות/לימודיות וכד' מחזקים. על כל התנהגות כזו הילד/ה מקבלים נקודה, וכל נקודה של אחד הילדים מתווספת לניקוד הכיתתי. בנוסף, קבוצות הישיבה בכיתה גם מקבלות נקודות על עזרה הדדית, התארגנות לשיעור ועוד.גם מורים מקצועיים יכולים להוסיף נקודות על התנהגויות חיוביות בשיעורים שלהם ולהעלות את הניקוד הכיתתי.לאחר שמגיעים לניקוד כיתתי מסוים, הכיתה מארגנת לעצמה "צ'ופר" כיתתי: פעילות חוויתית לכל הכיתה, בה גם ההורים שותפים בהכנה ובתכנון.בדרך זו נוצר קשר מיוחד בין הילדים, המורים בבית הספר ושיתוף פעולה עם המורים.

# data[].attributes.subject
מפגש 5- הישגים לימודיים ורגשיים-הסרט "בחזית הכיתה" בו צפיתי מספר פעמים היה מרגש ומעורר מחשבה.הוא חידש לי ולימד אותי על חשיבות דמות המורה עבור התלמידים בכל הגילאים, ועד כמה אנחנו יכולים לתרום מעצם אישיותנו, התנהגותנו והערכים בהם מאמינים ולשמש מודל לחיקוי אמיתי עבור הילדים.לקחתי מהסרט את העניין שחשוב מאד לשתף את הילדים ברגשות, בתחושות, באמונות ובמידת האפשר והרצון האישי גם בסיפור החיים שלנו ובקשיים שחווים- כמובן בהתאם לגיל ולרמת ההבנה של התלמידים ולרצון המורים.כאשר המורה בסרט שיתף בבעיה האישית שלו שהיא תסמונת הטורט ודיבר באנושיות ובפתיחות על הקשיים היומיומיים שחווה, זה אפשר לתלמידים לשתף אותו בצרכים ובקשיים שלהם (כמו הילדה חולת הסרטן).אני מאמינה שחשוב מאד לאפשר שיח פתוח, ישיר ומכבד עם הילדים "בגובה העיניים" ולהוות להם אוזן קשבת כדי שיוכלו לדבר באמת על מה שמפריע להם, ונוכל להוות דמויות משמעותיות עבורם ולא רק מקור סמכות, משמעת וידע...בכיתה שלי אני מקדמת תהליך של שיחות אישיות עם התלמידים.אני מבקשת מהם לשתף אותי איך מרגישים בכיתה, מי החברים שלהם, מה מפריע להם ובמה אני יכולה לעזור ולסייע.כל כמה חודשים אני מקיימת גם שיחות קבוצתיות: לבנים או לבנות בנפרד, לקבוצה של בנים או בנות שרואה שיש קושי ביניהם. בנוסף לכך, אני מקיימת אחת לכמה זמן שיחות כיתתיות,בהן הילדים מוזמנים להעלות קשיים, לשתף ברגשותיהם ואנחנו מנסים יחד לעזור זה לזה.בבית ספרי גם קיימת תוכנית ניסויית של מחקר פעולה שמטרתו לחולל שינויים בבית הספר ובחיים האישיים של התלמידים. בשעה שבועית פרטנית אני נפגשת כל פעם עם קבוצת ילדים אחרת מהכיתה והם מעלים נושאים בהם רוצים לחולל שינויים ואנחנו יחד חושבים על דרכים (חלופות) כיצד להגיע לפתרון.כל התהליכים הללו תורמים לאווירה חברית, נעימה ומכבדת בכיתה מה שתורם גם ללמידה ולשיפור ההישגים הלימודיים, כי אני מאמינה שילדים חשים בטוחים ושיש מענה לצרכים הרגשיים שלהם, הם מסוגלים להתפנות ללמידה ולשפר את הישגיהם. בנוסף, אני נעזרת באתר שנקרא "קלאס דוג'ו. אתר זה מעודד התנהגויות חיוביות על ידי כך שיוצרים לכל ילד דמות (אווטאר) וקובעים אילו התנהגויות חברתיות/רגשיות/לימודיות וכד' מחזקים. על כל התנהגות כזו הילד/ה מקבלים נקודה, וכל נקודה של אחד הילדים מתווספת לניקוד הכיתתי. בנוסף, קבוצות הישיבה בכיתה גם מקבלות נקודות על עזרה הדדית, התארגנות לשיעור ועוד.גם מורים מקצועיים יכולים להוסיף נקודות על התנהגויות חיוביות בשיעורים שלהם ולהעלות את הניקוד הכיתתי.לאחר שמגיעים לניקוד כיתתי מסוים, הכיתה מארגנת לעצמה "צ'ופר" כיתתי: פעילות חוויתית לכל הכיתה, בה גם ההורים שותפים בהכנה ובתכנון.בדרך זו נוצר קשר מיוחד בין הילדים, המורים בבית הספר ושיתוף פעולה עם המורים.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה - שרית שרון

# data[].attributes.body
שלום לכולם,
זהו הסרט שראיתי בתחילת לימודיי וריגש אותי מאוד! כל כך ריגש אותי בעוצמות ובתשוקות של המורה לתת מעצמו בשביל הילדים, הרצון והדחף ללמד ולהיות בסביבתם ולהבין אותם ולהיות רגיש להם - בדיוק מהמקום שהוא היה זקוק בעצמו - לרגישות מהסביבה.
הקשיים סביבו החלישו אותו וחיזקו אותו לסירוגין. הוא רצה כל כך להיות מחנך אך נדחה שוב ושוב בפתח הדלתות של מערכת החינוך. הוא כמעט וויתר, אך נתן לעצמו את הצאנס האחרון ובשארית כוחו ורוחו אסף עצמו לראיון  האחרון בבית הספר - והתקבל בברכה. אהבתי מאוד את הערה של אותו שחקן אצל אותם מנהלים שביקשו ממנו שיפסיק עם הקולות... "שאם הם דורשים ממנו להתנהג בצורה שהוא אינו יכול לשלוט בה איך הם מתנהגים לילדים?" (כלומר אינם מגלים רגישות והבנה לסיטואציות חריגות שאינן בשליטתם, איפה הגמישות המערכתית? אני לוקחת מהסרט את ההתלהבות וההתרגשות של הרצון להיות מחנכת, הרצון לעזור לילדים ולהבין את רגישותם, קשייהם, את השוני בין ילד וילד ולזכור שכל ילד/ה הוא עולם שלם. ולפני שאנו מחליטים משהו... לעצור , לבדוק, לעשות "היפוך מחשבתי" אולי ניתן להעצים את הילד/ה גם דרך מגבלותיו, הרי בכל אחד ואחת מאיתנו יש המון דברים נפלאים שאפשר לגלות והם יחודיים רק לו אז המטרה שלנו כמורים לעזור לילדים לגלות צדדים חיובים בהם שאיתם אפשר להעצים אותם. לדעתי יש קשר רגשי ישיר בין תהליך זה להשגיים לימודיים היות כשאנו פנויי רגשית ללמידה אנו מרגישים טוב יותר עם עצמנו, בטחון העצמי שלנו עולה והתחושה הינה מיטבית והקשב והריכוז פנויים ללמידה (פחות מוטרדים מהסביבה, מיכולות אישיות). אני חושבת שאני לוקחת/מאמצת לעצמי את האנרגיות הטובות, התקווה והחיוביות בלמידה בכיתה ולהשתדל להעביר את הלמידה ברוח חווייתית, ברגישות ובהומור.

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- שולה וייבשניידר. אכן אפשר לצפות בסרט פעם אחר פעם ותמיד להתרגש באותן העצמות.

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- שולה וייבשניידר. אכן אפשר לצפות בסרט פעם אחר פעם ותמיד להתרגש באותן העצמות.

# data[].attributes.body
כמה תשוקה יש למורה הצעיר הזה- כמה כח רצון יש למחנך הזה שאף על פי הקשיים האובייקטיבים אינו מוותר על העצמו וזה המסר ההדוק שהוא מחליט להעביר לתלמידים.
יש בסרט הזה כמה מצבים שהזדהתי היותי מחנכת- המוטיבציה לארגן את הכיתה בתחילת הלימודים-  הבאת הציוד האישי וטעם האישי בכיתה- הופך להיות הבית השני.
ההתלהבות בשיעור גאוגפריה במקרה הזה-
הדאגה בילד שאינו מצליח לקרוא והחישבה על תכנית התערבות בשבילו. והכי הכי כואב על הילדה שחלתה ונפטרה-
השנה יש לי את הדאגה הזו על תלמיד שלי- כל יום שהוא בכיתה  זו חגיגה לליבי. למסיבת חנוכה הגיע במיוחד--ואני כולי הייתי נרגשת לראותו.
התמיכה והאמון של המנהלה כלפיו- בלי להכיר אותו. הם האמינו בו.
זה העניין- האמון שיש באחר גורם לזולת להאמין עוד יותר בעצמו. בסוף הסרט הוא מכיר ומודה  לכולם על כך.
והכל מתחיל מהבית!- כי ההורים האמינו בו.
ישקשר ישיר בין תהליך רגשי לבין השגיים לימודיים, כלומר כשאני פנוי רגשי ומווסת ההשגיים שלי טובים ומוצלחים. אני יכול לשאול מה לא ברורו לי בלי להביש- ולהעזר בחבר כשקשה לי.

יעל, לעוד סרטים כאלו!!!!!-תודה

# data[].attributes.body
שלום לכם,
מקווה שנהנתם מהסרט
שתפו בתשובותיכם
תהנו

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה- ענבל בן עטר 

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה- ענבל בן עטר 

# data[].attributes.body
ראיתי את הסרט לראשונה בלימודי תואר שני בחינוך - כיום 12 שנה אחרי אני מביטה והתובנות שלי שונות מאז:קודם כל כח היום אני אמא לשלושה ילדים פרטיים משלי ולכל אחד את היחודיות שלו ובנוסף אמא למשך 6 שעות ביום ל35 תלמידי חינוך שלי.
השוני בתובנות הן : לא לדרוש דרישה זהה מכולם - לא כולם מסוגלים להגיע לתוצאה המצופה כיוון שלכל ילד יש את נקודת הפתיחה שלו - אליה מתמזגים הבדלים סוציואקונומיים הבדלים בתנאי הלמידה הבדלים במעורבות ההורים והגישה החינוכית בבית ועוד.
הילד בראד מוכר לי מקרוב כדמות חיה ונושמת - לפני 6 שנים חינכתי תלמיד בכיתה ד שלקה בטוראט - אליה התווספו תסמיניים מוגברים כתוצאה מהאזעקות שהיו באשקלון.
הילד ידע לקבל את עצמו ואכן חש מבוכה ממש כמו בסרט - אני בחרתי לא לברוח מהקושי ולא לאפשר לו להסתיר- להפך להתמודד יום יום ולא לברוח ולהרגיל את הילד שהוא מבצע כל פעולה כולל השתתפות בבטרס כיתתי.
החלק הקשה היה לי דווקא במסיבה כיתתית שכללה את הורי הילדים האחרים בכיתה - היו כמה שאמרו לי בסוף איך אני מתמודדת עם זה - ואני עניתי בהרחבה איך ...
האמונה שלי היא : התמודדות - פתיחות - הילדים בכיתה חייבים להפנים שלכל ילד יש צורך משלו-וכמו במשפחה צריך להכיר את הקשיים של האחר ולדעת לעזור לו - כמו למשל ילד שבשעה מסויימת בכיתתי לא מצליח לשבת בכיתה יכול לקחת ספר ולצאת לרחבה וכל האחרים לא מבקשים גם כי הם יודעים שהוא ככה והאחר אחרת וזו השונות.
כפעילה בצוות בית ספרי שבו השונות היא ערך משמעותי - אני מעודדת פתיחות לא בריחה מאאחורי אבחונים למיניהם - לפעמים החשיפה והשיתוף של הקושי הוא חצי פיתרון .

# data[].attributes.headline
בחזית הכיתה. מני שווקה

# data[].attributes.subject
בחזית הכיתה. מני שווקה

# data[].attributes.body
שלום לכולם.
זו הפעם השנייה שצפיתי בסרט המדהים הזה.
סרט מרגש מאוד. הסרט התבסס על סיפור אמיתי אודות בארד - ילד הסובל מתסמונת שנקראת טורט
התסמונת גורמת לעשות פרצופים מוזרים וקולות מוזרים.
היו כאלה בסרט שחשבו שהוא עושה זאת בכוונת תחילה
אמו עמדה לצידו ובמהלך הסרט, קיבלו אותו כפי שהוא כך שהוא הרגיש טוב עם זה.
מה שמדהים ומתקשר אלינו כמורים, שהוא בוחר להיות מורה למרות המגבלה שלו.
גם כשבולמים אותו, הוא ממשיך ולא מרפה.
הבעיה שלו פותחת אצלו פאן אחר של העברת תכני הלמידה, והוא אף מקבל הוכרה ממשרד החינוך.
סרט מדהים