# data[].attributes.headline
Чи щасливий герой оповідання?

# data[].attributes.subject
Чи щасливий герой оповідання?

# data[].attributes.body
«Якби вам дісталися такі гроші, як Павлусеві, на що б ви їх витратили?», «Якби ви були справжнім другом Павлуся, які поради надали стосовно того, щоб змінити його пасивний спосіб життя?», «Павлусь XXIстоліття»

# data[].attributes.headline
Уявлення про щастя героїв твору

# data[].attributes.subject
Уявлення про щастя героїв твору

# data[].attributes.body
Мати: «...Як Бог милосердний пошле йому щастя, то без нас житиме ще лучче, як теперечки!»)

Батько:!.. На яку радість ми його вигодували? Який з нього хазяїн буде? Що з ним станеться, як ми помремо? Останеться він на світі, мов сліпий без поводатаря!»

- Автор: «Сказано: як кому Бог дасть щастя, то не треба йому й рідної матері, не треба і скарбу шукати: сам скарб його знайде. А другому неборакові на бездоллі у те ж саме вікно, у котре вкинувся скарб, улізе злодій і останню сорочку витягне; не поробить день, то на другий і їсти нічого»

- «Зовуть щасливими і тих, що увесь свій вік нічого не дбають, як мій Павлусь. Бог їм усе дає, а вони нудяться світом, не знають, що у них є і чого їм треба»

- Парубки: «Візьмемо із собою на щастя... то вже певно знайдемо скарб: він такий щасливий, що такого і на всьому світі не знайдеш!»

# data[].attributes.headline
- У своєму опові

# data[].attributes.body
- У своєму оповіданні «Скарб» Олекса Стороженко описує звичайного везунчика на ім'я Павлусь. Хлопчик виріс в досить багатій родині, ніколи нічого не потребував і тому не мав ніяких проблем.

- Це сталося через його батьків, які виконували всі його забаганки. Отже, уперед нами постає проблема батьків і дітей.

Мати Павлуся своєю любов'ю не дає подорослішати сину. Вона не хоче бачити в ньому особистість, а хлопець радіє такому піклуванню, бо завдяки цьому може займатися улюбленими справами: їсти, пити, лежати.

- Тут з'являється ще одна проблема – лінощів і працьовитості. Недарма ж Павлуся хлопці так і прозвали Лежнем. Розбещений опікою матері, він не є самодостатньою людиною, бо після смерті батьків навіть люльку собі самостійно запалити не може.

- Повною протилежністю Лежню в творі виступають наймити, які все життя працюють, щоб забезпечити не лише власне життя, а й добробут свого ледачого хазяїна.

- Головною проблемою є проблема щастя. Для кожного героя щастя своє. Мати почувається щасливою, бо може присвятити всю себе улюбленому синові. Павлусь щасливий, бо може цілими днями байдикувати. Хлопці вбачають своє щастя у скарбі, що закопаний в степу.

- Дивним видається уявлення про щастя селян з казки Олекси Стороженка з глибокою назвою "Скарб". Вони вважали щасливою людину, яка все своє життя лежала на печі і лише відкривала рота, як те голодне новонароджене пташеня, щоб поїсти. Хибну думку породила заздрість, а заздрість, як відомо, присипляє здоровий глузд. Фортуна не посміхається тим, хто не докладає зусиль, щоб бути щасливим. Існує ж багато людей, що понад усе прагнуть виграти в лотерею. Але жага легких грошей вбиває в них бажання працювати і самовдосконалюватися.

# data[].attributes.body
- Сюжет: У заможній родині був син Павлусь, якого мати дуже опікала: годувала, не дозволяла йому працювати, ходити на вечорниці. Після смерті батьків Павлуся доглядали наймити, за яких він жив спокійним, розміреним життям. Павлусь цілими днями їв або спав. Одного разу хлопці вирішили піти шукати скарб і запропонували до цього залучити і Лежня (так парубки прозвали Павлуся). Той не захотів. Вважалося, що саме «якась пакость» може переутворитися на скарб. Побачивши край дороги дохлого хорта, вони принесли його до хати Павлуся і кинули йому через вікно. Хорт, впавши на поміст, перетворився на дукати. Ось який щасливий Павлусь! Незабаром Лежень одружився, були діти, але працьовиті, покірні, слухняні, всі в дружину. Так Павлусь спав, спав, спав, поки не заснув навіки.

Тема: зображення щасливої долі Павлуся Лежня, який протягом свого життя був ледачим і в той же час байдужим до всього.

-Жанр: Ми стверджуємо, що це оповідання. Хоча твір має казковий сюжет, згадано про легенду, містить прислів’я та приказки, є порівняння, слова із зменшено-пестливим значенням, отже, більше схоже на казку. Але казка є різновидом оповідання. А ми довели, що оповідання «Скарб» має фольклорну основу.

# data[].attributes.headline
Аудіокнига "Скарб" О.Стороженко

# data[].attributes.subject
Аудіокнига "Скарб" О.Стороженко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
#Книгищоговорять Вір в Україну

# data[].attributes.attachment_link.title
Олекса Стороженко "Скарб"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ВОСМКТ Великоандрусівської сільської ради

# data[].attributes.attachment_link.title
Елементи казки в оповідання О.Стороженка "Скарб"

# data[].attributes.headline
1.Словникова роб

# data[].attributes.body
1.Словникова робота

Скарб-це…

1. Коштовності, гроші, цінні речі// Коштовності, гроші та ін., сховані в потаємному місці, закопані в землю.

2. Духовні та культурні цінності, що їх створила людина. Мовні скарби.

3. Хто- ,що-небудь надзвичайної цінності з винятковими достоїнствами, якостями// Багатство розуму, почуттів…// Пестливе звертання до дорогої, любої людини.

4. Господарські речі; пожитки, майно.

- Отже, щонайменше два тлумачення (1, 3) можна використати для пояснення слова у цьому оповіданні. Ще з сивої давнини люди повсякчас шукають свій скарб – щастя. Так і герої нашого твору, розшукуючи скарб, прагнули бути не тільки багатими, але й щасливими.

# data[].attributes.headline
Оповіда́ння<

# data[].attributes.body
Оповіда́ння — невеликий прозовий твір, сюжет якого ґрунтується на певному (рідко кількох) епізоді з життя одного (іноді кількох) персонажу. Невеликі розміри оповідання вимагають нерозгалуженого, як правило, однолінійного, чіткого за побудовою сюжету. Характери показані здебільшого у сформованому вигляді.

# data[].attributes.body
Казка — один із основних жанрів народної творчості, епічний, розповідний, сюжетний художній твір усного походження про вигадані та фантастичні події.

# data[].attributes.headline
Олекса Петрович Стор

# data[].attributes.body
Олекса Петрович Стороженко народився 24 листопада 1806 р. в с. Лисогори Борзнянського повіту (тепер Ічнянського району) на Чернігівщині в родині дрібного поміщика, що належала до старовинного козацького роду, відомого ще з XVII ст. Дитячі роки письменника минули в містечку Велик. Будища Зіньківського повіту на Полтавщині, де він одержав домашню освіту. Згодом навчався у "благородному пансіоні" при Слобідсько-Українській губернській гімназії в м. Харкові. З 1824 р., впродовж майже тридцяти років, О. Стороженко перебував на військовій службі.

Здебільшого служив в Україні, нерідко переїжджав з однієї місцевості в іншу, завдяки чому добре вивчив життя і побут селян в різних регіонах, зустрічався з колишніми січовиками, почув легенди та перекази про Запорозьку Січ. Цей життєвий матеріал ліг в основу багатьох творів письменника.

В літературу О. Стороженко ввійшов романом "Братья близнецы" (1857), що раз і назавжди визначив обраний письменником об'єкт художніх інтересів, незалежно від мови твору, бо в російськомовному романі нуртувала українська стихія.

Українська творча спадщина О. Стороженка в жанрі оповідання охоплює зображення побуту, звичаїв, повір'їв українського селянства, героїчних сторінок козацької вольниці, пов'язаних з останнім періодом існування Запорозької Січі, з народно-визвольним рухом Коліївщина, з образами колишніх січовиків. Друковані в журналі "Основа" в 1861-1862 рр., в 1863 р. вони були об'єднані і опубліковані в збірці "Українські оповідання".

У 1970 р. друкуються перші розділи повісті О. Стороженка "Марко Проклятий", написаної на основі українських фольклорних джерел, а саме — легенд про вічного страдника-мандрівника Марка, якого за гріхи не приймає земля. Долю Марка письменник накладає на яскраві епізоди визвольної боротьби народу, в якій страдник спокутує свій гріх.

Повість лишилася незакінченою, . згодом невідомий автор дописав останні розділи відповідно до плану автора.

Вийшовши у відставку 1868 р., О. Стороженко останні роки життя провів на хуторі поблизу м. Бреста (Білорусь), де й помер 18 листопада 1874 року.