# data[].attributes.body
ניהול כיתה חיובי:
במהלך שיעור במגמת הביולוגיה 2 תלמידים פטפטו ללא הרף. לאחר בקשות שונות וחוזרות במהלך השיעור הראשון, מנעתי יציאתם להפסקה ובזמן ההפסקה הם יצטרכו לכתוב 10 סיבות ללמה לא מדברים בשיעור.
התלמידים ישבו כל ההפסקה (20 דק') הכינו ממש שרשרת הליכים של מה יקרה אם לא יקשיבו בשיעור ולמה לא כדאי לפטפט ולהפריע.
הייתה חוויה למידתית לכל הכיתה, להם ואפילו לי. שמחתי שהם נתנו דגש לתחושות שלי כמורה, לתחושות שאר הכיתה, ולפגיעה שלהם בעקבות ההפרעה. האירוע היה רלוונטי לכלל התלמידים והפיק למידה ערכית משמעותית.

ניהול כיתה שלילי:
לאחר ההפסקה הגדולה נכנסתי ללמד בכיתת מבוא למדעים, הכיתה הייתה הפוכה, כיסאות זרוקים על הרצפה, פח הפוך, שולחנות מפוזרים וכו'...
שאלתי מי אחראי לדבר? הכיתה לא ענתה, הייתה אחוות שתיקה "מדהימה". קראתי לסגן רכז שכבה שהיה נוכח באותו יום, הוא הגיע ואיים עליהם שאם עד סוף היום לא יגיע אליו שם הילד שאחראי לכך, כל הכיתה תישאר עד 16:00 בבית הספר ויצא. אני ניסיתי להמשיך בשיעור אך לא הצלחתי, כעסתי וגערתי בהם על כנות, בגרות ואחריות. הם בכלל לא היו איתי, הם כעסו מעצם העובדה שהם מאוימים, מהעונש הקולקטיבי ומכך שצריכים "להלשין" על חברם. הם זרקו שקרים באוויר עד ששם האשם הגיע לסגן רכז השכבה.

תובנה:
מה שלקוי לדעתי בניהול הכיתה במקרה הזה, שהייתי צריכה לנהל את האירוע מולם ולא ישר להעביר את הטיפול לגורם מוסמך יותר. מה שגרם גם לענישה עקיפה בלא ידיעתי. הדבר הראה פחד שלי מולם וחיזק את יכולת ההתנגדות שלהם מולי.

תגובה מירון:
מזדהה עם הבעיתיות בלערב גורם חיצוני כמו מחנך הכיתה או רכז השכבה. מצד שני לפעמים אין ברירה.

תגובה מתן
כשקראתי את ניהול התגובה החיובי חשבתי לעצמי שאם היה מדובר בעונש קולקטיבי, ייתכן שהתלמידים לא היו משתפים פעולה, ואכן בניהול הכיתה השלילי, התברר שהדבר נכון ועונש קולקטיבי אינו עובד. אותי הדבר מפתיע תמיד, כי משום מה, עונש קולקטיבי נחרט לי בראש מתקופת ילדותי כעונש יעיל.

# data[].attributes.headline
אוולין מייזלין

# data[].attributes.subject
אוולין מייזלין

# data[].attributes.body
ניהול כיתה שלילי:
זה קרה באחת מקבוצות הלימוד שלי, מקבץ י"א. כיתה הכי קשה שלי השנה שבה נורא קשה לתפקד מבחינת משמעת ולנהל כיתה. כיתה שיש בה הרבה ילדים עם בעיות של קשב וריכוז והרבה פטפטת. באחד השיעורים כשכבר לא היתי מסוגלת להמשיך ללמד, בהתחשב גם בעובדה שיש לי עם הכיתה הזאת שלוש שעות רצוף, עצרתי את השיעור חצי שעה לפני הסוף ואמרתי להם שיש להם שיעור חופשי. ושאני לא מתכוונת ללמד באווירה כזאת. הם לקחו את הניידים שלהם (אותם אני אוספת בדרך כלל בתחילת השיעור) מהשולחן שלי והתחילו "לכיף" ולהסתכל בניידים, לנהל שיחות חולין ולא להתייחס אלי. אני חושבת שזאת היתה טעות כי במקום ללמד אותם בדרך כלשהי לשמור על אווירה לימודית בכיתה, בעצם נתתי להם שיעור חופשי שלא לימד אותם דבר והם המשיכו בשלהם גם בפעמים הבאות.

ניהול כיתה חיובי:
באחת הפעמים כשהיתי ממש בדכאון לפני שיעור עם אותה כיתה, התקשרתי לרוית כדי שתייעץ לי מה לעשות. סיפרתי לה שבגלל שאני נורא סובלת מהם, אני מתחילה לקחת דברים ללב ובאופן אישי וזה מצב שהוא כבר לא בריא. רוית עייצה לי לעשות את ההפך ממה שאני מרגישה, לקנות סוכריות ולצרף לכל סוכריה פתק עליו לכתוב מה אני אוהבת אצל כל תלמיד ולתלמיד באותה כיתה. היה לי קשה לגשת למשימה הזאת, מפני שלקחתי דברים באופן אישי ולא אהבתי חלק גדול מהכיתה. אבל הכרחתי את עצמי לעשות את זה. כשהתחלתי ברשימת הפתקים גיליתי שאני בכלל לא מתקשה בלמצוא מה אני אוהבת אצל כל תלמיד ותלמיד. כשהגעתי לכיתה, אמרתי להם שיש לי מתנה קטנה בשבילם והם נורא הופתעו. אחרי שחילקתי את הסוכריות, חלק מהתלמידים החליטו לחבק אותי אותי אפילו, ולהגיד תודה. משהו שלא קרה לפני כן. ומאז אני מרגישה פחות אבן על הלב לפני השיעור עם הכיתה הזאת. אני שיניתי גישה וזה עבר לכל הכיתה ובהתאם גם היחס שלהם השתנה. לא יכולה להגיד שהכל מושלם, עדיין מדברים, עדיין מפריעים אבל ההרגשה שלי היא כבר אחרת, הרבה יותר בוגרת ומכילה.

תובנה:
ברגע שאני לא מסתדרת עם כיתה מסויימת, אני צריכה לחפש את הבעיה אצלי. נכון שיש נסיבות שונות והמון קריטוריונים ל"מדוע כיתה מסויימת היא כיתה יותר בעייתית מאחרת" ועדיין היחס שלי כמורה משפיע על המון דברים. ברגע ששיניתי את היחס שלי והתחלתי להרגיש אחרת, הכיתה שינתה את היחס שלה אלי. אם לפני כן אני כל הזמן היתי איתם "ראש בראש", הם באופן אינטואיטיבי רצו להתנקם בי והתנגדו לי, כאשר מפנים הגעתי למצב שאני יותר קשובה להם, מנסה להבין אותם ובאמת לאהוב אותם, הם התחילו להתייחס אלי אחרת ואני הרגשתי את זה מכל תלמיד ותלמיד.

תגובה מירון:

העניין עם הסוכריות: איך באמת מתחברים למקום ש'אוהב את כולם' . לא , אני לא אוהב את כולם. ואני צריך למצוא בעצמי את המקום המכיל הזה ( ואני בן אדם מאוד סובלני ומכיל) גם עם עניין המקל והגזר אני מרגיש סליחה קצת אדיוט ולא מצליח להתחבר לשיטה הזאת ( כנראה שהבעיה אצלי )

# data[].attributes.headline
ירון אריה                           ניהול כיתה שלילי

# data[].attributes.subject
ירון אריה                           ניהול כיתה שלילי

# data[].attributes.body
כיתה ז, כיתה קשה עם רוב של תלמידים- בנים והרבה הפרעות קשב וריכוז , בעיות רגשיות וחוסר מוטיבציה. לא הצלחתי להגיע איתם למקום שאפשר לנהל דיון בצורה נורמלית, כל הזמן בעיות של שימוש בניידים, דיבורים, קמים מהמקום ועוד. הבנתי שזאת בעיה שיש לרוב המורים המקצועיים עם הכיתה הספציפית הזאת. רק עם המחנך, שמתנהג איתם כמו רס"ר משמעת קשוח, הם מתנהגים בצורה טובה יותר. אחרי השיעור הראשון שהיה קטסטרופה ( הייתי בשוק והבנתי שלצעוק שקט לא עוזר ) החלטתי לתת להם דפי עבודה בקבוצות. הדבר הוביל לשקט יחסי. אבל ראיתי ( והעלמתי עין ) איך חלק עושים וחלק מוסיפים את שמם לדף העבודה אותו בכלל לא עשו. לא מבין איך נתנו לי מורה חדש ללמד את הכיתה הזאת 'קולנוע'. מה להם ולקולנוע, ואיך אפשר בכלל ללמד קולנוע למעלה מ30 תלמידים. בנתיים בבית, אחרי כל שיעור שהסתיים, סימנתי איקסים על לוח השנה  ורק ייחלתי שהסיוט הזה ייגמר.

ניהול כיתה חיובי:

בשיעורי היצירה בחדר האומנות אני מרשה לתלמידים שעובדים לשמוע מוזיקה באוזניות בזמן העבודה.

תובנה:
על מנת שהשיעור יתנהל בצורה טובה, תלמידים צריכים לקבל גבולות ברורים. לי יש עוד מה ללמוד על איך ליישם זאת ולהציב ולשמור על הגבולות הללו.

תגובה מתן
לדעתי, התנהגות הרס"ר של המחנך- גם אם עובדת לו- מעמידה רף קשיחות שמחייב גם את המורים המקצועים, לעמוד בו. אולי שיעורי החינוך שקטים מפחד, אך השיעורים המקצועיים וודאי ניזוקים מכך.

# data[].attributes.body
ניהול כיתה חיובי:
בכיתה בה לימדתי התקיים נוהל אותו הוביל מחנך הכיתה. הרעיון היה  למלא על הלוח,  טבלת חלוקה בין  בולמים לתורמים.
במשך שיעורים רבים הייתי ממלא את הטבלה בעיקר בעמודת הבולמים. כל תלמיד אותו הייתי רושם בעמודה, היה מוחה ומחאתו הייתה מוסיפה הפרעה על הפרעה. במשך זמן רב טבלה זו בעיקר הקשתה עלי ולא הצלחתי להפיק ממנה תועלת.
שיעור אחד, באופן לא מתוכנן, התחלתי למלא דווקא את עמודת התורמים ומהבולמים התעלמתי.
לפתע נוצרו שקט, השתתפות ועניין . כולם רצו להירשם בעמודה החיובית.
יעילות הטבלה החזיקה מספר שיעורים אך באיזשהו שלב הפסקתי להשתמש בה, משום שהמחנך לא התעניין בה יותר משום שאני שהגעתי למסקנה שהיא דווקא בולמת ולא תורמת לי. ניהול הטבלה הסיח את דעתי ומנע ממני להיות מוקדש לתוכן השיעור. מלבד זאת, התנהגות הכיתה השתפרה באופן יחסי בהמשך השנה.

ניהול כיתה שלילי:
בסוף שיעור מוצלח החלו הפרעות.
בדיעבד הבנתי שהשיעור מיצה את עצמו לפני סופו. באותו רגע התעצבנתי כי חשתי ששיעור טוב חומק לי מבין האצבעות. התעצבנתי והשארתי את הכיתה לדקות בהפסקה. השיעור נזכר בסוף (אם בכלל נזכר) כשיעור מעצבן שבסופו עונש קולקטיבי לא הוגן, ולא כשיעור המוצלח שהיה לפני כן.
אני חשתי רע על אף שבאמת השקעתי בשיעור ועל אף שברובו השיעור הלך ממש טוב.

# data[].attributes.body
ניהול כיתה חיובי : אני מלמד מדעים בקבוצה של תלמידים חלשים מבחינה לימודית והכיתה מאופיינת בבעיות התנהגות וקש ויי קשב וריכוז , חשוב לציין שמדעים נחשב למקצוע לא קל במיוחד בקרב תלמידים חלשים מבחינה לימודית לכן התלמידים לא מתחברים למקצוע זה ונוטים להפריע , לכן חשבתי על פתרון לניהול כיתה שתוביל לשקט, הבנה ולמידה , אז במהלך השנה דאגתי לתת חיזוקים חיוביים ומילה טובה לתלמידים העובדים ברצינות כמו כן חילקתי תפקידים בכיתה , כלומר שהיה לי תלמיד האחראי על המחשב והמצגת והוא היה יושב מול המחשב באופן קבוע וזה עזר לו להתרכז ,להבין וגם להרגיש את החשיבות שלו בכיתה , וכמו כן נתתי לתלמידה שתבדוק איתי את שיעורי הבית כלומר שהיינו  ב 5 הדקות הראשונות של השיעור דואגים לבדוק מי עשה את שיעורי הבית והיא הייתה עוזרת לי בזה , למרות שהיא מאוד חלשה לימודית ולא הכינה שיעורי בית מקודם ומאז שנתתי לה את התפקיד היא השתפרה באופן קיצוני לטובה כמובן , כמו כן היו מספר תלמידים המאובחנים כבעלי לקות למידה ובעיה בקשב וריכוז לכן אישרתי להם לצלם את החומר מהמצגת במקום להעתיק ותמיד שמרתי להם מקום מקדימה ליד שולחן המורה וזה גרם ללמידה ושקט מוחלט מצידם (קודם היו מפריעים ) , כמו כן תמיד דאגתי להחליף את המקומות של התלמידים וכמובן להפריד בין התלמידים שהם המוקד של ההפרעה , בנוסף דאגתי לגוון במטלות ולהתאים בין רמת המטלה /למידה לבין יכולתו של כל תלמיד ותלמיד וזה עזר מאוד ויצר אווירה לימודית חיובית וכמעט לא היו לי בעיות משמעת וניהול כיתה , והכי חשוב להעניק לתלמידים יחס חם , מכבד ואכפתי וזה היה סוד ההצלחה שלי .

2. ניהול כיתה שלילי :
בהתחלת השנה נכנסתי לכיתה והייתי מאוד קשוח , רציני ורציתי שכל התלמידים יבינו שאני "הבוס והמנהל של הכיתה " כמו כן רציתי שיהיה בכיתה שקט מוחלט לכן הערתי על כל מילה ועל כל התנהגות , את כל זה עשיתי על פי ההמלצות של המורים הוותיקים שכולם איך שראו אותי ובלי שאני אשאל אותם אמרו לי את אותו משפט , אבל לצערי העניין לא הסתדר לי ואי אשפר להיות שוטר בכיתה במיוחד כמורה חדש , הדבר גרם לתוצאות הפוכות ממה שציפיתי לכן למדתי ולקחתי לקח רב מזה ולא ממליץ לאף מורה להיכנס ראש בראש עם התלמידים כי בעת שהתלמידים רואים את הדמות הקשוחה של התלמידים מתחילים להפריע עוד יותר ולא מתרכזים בשיעור אלא רק דואגים לעצבן את המורה .

3- תובנה
מניסיוני  בשנה הזו הבנתי  שאין תלמיד לא טוב אלא יש תלמיד שלא טוב לו , לכן אני חושב שהתלמידים צריכים יחס חם המבוסס על כבוד , אכפתיות ,דאגה והמון המון תשומת לב , כמו כן חשוב  לספק מענה לצרכיו של כל תלמיד , דברים אלה מקרבים את התלמיד למקצוע ומוביל לקשר של אמון וכבוד הדדי בין המורה ותלמידיו  ובכך יהיה שקט לאורך כל השנה :)  וכמובן צריך גם להציב גבולות לתלמידים ולדעת מתיי להציב גבולות .

תגובה מתן
גם אני קיבלתי הרבה עצות כאלו של "תהיה קשוח" מהמורים הוותיקים. אותי דבר זה איכזב, כי בדמיוני אני לא רואה את עצמי כמורה שמשליט סמכות בכוח. שאלתי את עצמי איך זה יכול להיות שכל המורים מגיעים לאותה המסקנה לגבי אופן החינוך, ורק לי זה לא עובד. לדעתי הרבה מהקשיחות נדרשת כי ברוב המקרים אין גיבוי משמעתי למורה מקצועי, וגם אין כוונה כלל לחנך את התלמידים לכבוד והקשבה. הרבה מהמורים שדיברו איתי התייחסו אל המעשה החינוכי כזירת קרב של ממש.

# data[].attributes.body
1. ניהול כיתה חיובי - לאחר קושי בלימוד משחק הכדורעף, החלטתי שבמקום להכנע/להכנס "ראש בקיר" עם התלמידים, שרוצים רק כדורגל, ארחיב את יחידת ההוראה של המשחק ואתחיל אותה בלימוד משחק הפוצ'יוולי, גרסה של כדורעף חופים שמשחקים באמצעות הרגליים בעיקר ולאחר שריככתי אותם כמה שיעורים עם המשחק שהם כביכול אוהבים, הכנסתי להם את הכדורעף "המעפן" בדלת האחורית והצלחתי ללמד אותם את המשחק ואף להביא אותם למצב של משחק.

2. ניהול כיתה שלילי - אותה כיתת אתגר, תחילת השנה, יחידת הוראה בכושר גופני, לא הצלחתי להגיע איתם לשום דבר, הנוכחות בשיעורים ירדה משיעור לשיעור, אני הלכתי עם התלמידים ראש בקיר ובעיקר הפסדתי מזה ולקח לי הרבה זמן להחזיר את הכיתה למצב של נוכחות בשיעורים.

3. תובנה מניהול כיתה - ללכת ראש בקיר זה אף פעם לא רעיון טוב, צריך להיות חכמים וערמומיים. "כי בתחבולה תעשה לך מלחמה".-
תגובה (שירי)
לדעתי, פעלת בחוכמה רבה בנושא הטמעת משחק הכדורעף, היות והצלחת לרכך אותם עם פעילות ביניים בדרך אל... זה בהחלט פותח את המחשבה להטעמה במקצועות אחרים. ,
תגובה (ישראלה)
מסכימה איתך לחלוטין עם המסקנה של " ללכת ראש בקיר אף פעם לא רעיון טוב".
תמיד כדאי ורצוי שתהיה אפשרות לרדת מהעץ, התפקיד שלנו כמורים,  הוא פשוט לסמן את הדרך לשם.

תגובה מורן-
עידן, אני בהחלט מזדהה עם דבריך. אי אפשר ללכת עם "הראש בקיר" עם תלמידי כיתת אתגר. תמיד צריך למצוא את הדרך להגיע אליהם "בתחבולות" מבלי שהם ירגישו. למשוך אותם ללמידה בדרכים יצירתיות. הדבר קשה עוד יותר כאשר היצירתיות אצלי לא באה באופן טבעי.

# data[].attributes.headline
ישראלה - תובנה מקצועית

# data[].attributes.subject
ישראלה - תובנה מקצועית

# data[].attributes.body
במהלך השנה עברנו ביחד תהליך ארוך ומיגע של ניסוי ותהיה.
זוהי רק ההתחלה וצפויה לנו יעוד דרך ארוכה, אך מתוך התהליך שעברנו אחד הדברים שאני בהחלט לוקחת אית להמשך הינה התובנה כי טןועים.
טעות זו לא תוצאה או ציון אלא זו הדרך להצלחה.
ברגע שאני מרשה לעצמי להודות בטעות, מנסה לתקן ומודעת להשלכות.

ברגע הזה, אני יודעת שההצלחה תפגוש אותי פעמים רבות.
מאחלת לכולנו להיות אמיצים, להכיר בטעיות , ולהיות מספיק חזקים וכנים על מנת לקום ולהמשיך הלאה.

תגובה אחמד
אני מאוד מסכים איתך בזה שעלינו להודות בטעויות שלנו ובכך נלמד מהטעויות האלה במיוחד שהדרך שלנו עוד ארוכה ומהניסיון לומדים . בנוסף ברצוני להוסיף עוד אלמנט חשוב שהוא קבלת ביקורת מעמיתים כי גם מניסיונם של אחרים אפשר ללמוד .

תגובה - אלה:
ישראלה, אני מזדהה לחלוטין. נכונות לטעות לרוב מקדמת אותנו ומלמדת אותנו יותר על עצמינו. זה עיקרון שאני מנסה ליישם כמורה, אך גם בקרב התלמידים שלי. אני טועה לא מעט במהלך השיעור, אך גם יודעת להודות בכך. מעבר לכך, מעודדת את התלמידים לנסות ולהתנסות ומסבירה שטעויות מלמדות אותנו הרבה יותר מהצלחות - הן אלה שמקרבות אותנו להצלחה.

תגובה- אוולין:
אני לא יודעת כרגע מה אני מרגישה כלפי הנושא של להודות תמיד בטעות שלך כמורה. אני לא חושבת שצריך להיות מורה שלעולם אינו מודה בטעויותיו אך יחד עם זאת לפי הניסיון האישי שלי, להראות ולהודות בפני התלמידים בכל טעות שאני עושה, נורא מחליש אותי מולם. הם מאד מרגישים את זה ומרשים לעצמם לפרוץ גבולות. יצא לי בתקופת זמן קצרה לטעות כמה פעמים, בחלקם בחרתי להודות בטעותי  ובחלקם בחרתי להגיד "שהתלמידים לא הבינו אותי נכון" כי אחרת ברגע שהתלמידים מרגישים איזה שהוא מקום חלש אצל המורה (נכון להודות בטעות זו היא לא חולשה, אבל התלמידים בגיל ההתבגרות רואים את העולם אחרת) ומרשים לעצמם לפקפק במקצועיותו מולו. זה מה שקרה לי בכל מקרה.

תגובה ירון

לא חושב שצריך להשתמש במילה טעות. אין דרך אחת, אין נוסחה ברורה, לא לגידול ילדים כהורים ולא לחינוך תלמידים בבית הספר. הטעות הכי גדולה היא להכניס מורים לכיתה של 35 תלמידים +- ועם זה אנחנו צריכים להתמודד . עם מערכת מעוותת, מיושנת שלא השתנתה מזה כ200 שנה. ועם תגמול ויחס מבזים.

# data[].attributes.headline
הוא פשוט לסמן את הדרך 

# data[].attributes.body
הוא פשוט לסמן את הדרך 

# data[].attributes.body
ניהול כיתה שלילי:
באחת מקבוצות הלימוד שלי (מצוינות) ישנו תלמיד שאובחן בעבר עם אוטיזם בתפקוד גבוה. אמנם לא ידעתי על כך, רק לאחר המקרה אך עדיין אציין אותו כי יתכן ויקרה לנו לאור שינויים בהרכב הכיתה ושילוב תלמידי חינוך מיוחד בכיתות רגילות.
היה זה שיעור של פרזנטציות. הסברתי לתלמידים שיציגו לפי סדר הקבוצות, ובמידה ולא יספיקו באותו השיעור נמשיך למחרת.
התלמיד היה בקבוצה שהסתמן כי תהיה האחרונה לאותו שיעור. כשהקבוצה לפניו הציגה הוא החל להיות חסר סבלנות והחל לזוזו בכיסא באי נוחות, למלמל לעצמו ולהעיר הערות לחברי הקבוצה. התנהגות זו גרמה לקבוצה המציגה להילחץ שכן היתה זו פרזנצטציה ראשוננ באנגלית.
כעסתי עליו, והעמדתי אותו במקומו מול כל הכיתה. לא צעקתי אך הייתי תקיפה מאוד ואף הצעתי לו לצאת החוצה להרגע ואקרא כשיגיע תורו. הוא לא היה מוכן, והמשיך באותה התנהגות - וגם אני.
לאחר המקרה שוחחתי עם אימו ולמדתי על התלמיד יותר.
הבנתי שבמקרים כאלה הדרך הנכונה להתנהל היא מניעה ולא התמודדות. מאז אני דואגת להיות רגישה במיוחד במקרים שעשויים להלחיץ אותו.

ניהול כיתה חיובי:
אני מלמדת מקבץ של 24 תלמידי נעל"ה - נוער עולה ללא הורים. הם עלו בתחילת השנה וגרים בפנימיה במתחם בית הספר .
החלטתי ליצור בשיעורי אנגלית נוהל תחילת שיעור - התלמידי יעמדו כשאני נכנסת, יארגנו את הציוד ויכניסו את הטלפונים לתיק. בנתיים אני מסדרת את הכיתה, מרימה מהרצפה נירות/אשפה, ומוחקת את הלוח. כשהרחש מסתיים ויש שקט, אני מברכת אותם בבוקר/צהריים טובים, ומחכה למענה. אז אני שואלת האם הם מוכנים ללמוד, הם מגיבים ואני מזמינה אותם לשבת.
בתחילה לקח להם זמן להתארגן, היו התנגדויות, אך לא זזתי מהגבול והתעקשתי. לא משנה כמה זמן היה עליהם לעמוד, עד שלא היה שקט, לא איפשרתי להם לשבת.
הרוטינה הזו היא מה שמאפשר להם, וגם לי, סדר. ככל שהתקדמה השנה, הרוטינה לקחה פחות ופחות זמן, וכעת אני כמעט ולא צריכה להמתין לשקט.
זו דוגמא לאחד מהגבולות שהצבתי עם הכיתה הזו - כיתה מאתגרת במלוא מובן המילה. למדתי לא מזמן כי אני המורה היחידה שמצליחה לנהל שיעור כמעט ללא בעיות התנהגות.
אני מאמינה שהגבולות הללו עזרו ביצירת כבוד הדדי, תחושת ביטחון ואוירה מאפשרת למידה.

תובנה:
תלמידים זקוקים לגבולות כדי יוכלו ללמוד. אנחנו המורים זקוקים לגבולות כדי ללמד. במידה ומגדירים גבול בתחילת השנה יש להתמיד בו. התלמידים יודעים למה לצפות ומרגישים שיש מרחב בטוח ומאפשר למידה. ניתן להגמיש את הגבול או להזיז אותו, אך רק לנו יש את הכוח הזה כמנהלי הכיתה. הגבולות יכולים להיות שונים מכיתה לכיתה בהתאם לתלמידים או פרופיל הכיתה, אך חשוב להתמיד בהם גם בסוף השנה - הם שמאפשרים לקצור את הפירות :)

# data[].attributes.body
ניהול כיתה חיובי -
במסגרת עבודות החקר עם כיתה י', הגענו לשלבי סיום העבודות כאשר כולם הגישו טיוטה ראשונה, וקיבלו ממני תיקונים. את השיעורים הבאים קיימתי בחדרי מחשבים, כאשר השיעור מתנהל כמעין סדנת עבודה: כל קבוצה (זוגות או שלשות), עובדות במקביל, כאשר אני עוברת בין הקבוצות, ומסייעת להם לעבור ולתקן את הדרוש. בצורה זו, הקדשתי זמן אישי לתלמידים, עברתי איתם על ההערות לתיקון, על חשיבות דיוק הניסוח, עריכת העבודה, עודדתי ואמרתי מילים טובות על מה שכבר עשו.  מבחינתי המטרה הראשונה במעלה (מעבר לציון), היא לראות אותם בסוף התהליך גאים בעצמם, בדרך שעברו, בתוצרים הסופיים של העבודה (עבודה כתובה, מצגת וכרזה שיציגו ביום שיא להורים ולצוות מורים).

ניהול כיתה שלילי -
במהלך שיעור במעבת מחשבים, שלושה תלמידים העלו משחקים תוך כדי שיעור. כשגיליתי את הדבר, ביקשתי מהם לסגור את המשחק לאלתר, ולהמשיך בעבודה הכיתתית. הדבר חזר על הצמו מס' פעמים גם באותו שיעור וגם בשני השיעורים הבאים. הרגשתי כמו "חתול ועכבר", כשאני תמיד נשארת "העכבר". חוסר הרצון שלי להוציא אותם מהשיעור וחוסר נקיטת תגובה לאחר השיעורים,  הייתה לרועץ באותם השיעורים: מולם ומול הכיתה כולה.
רק לאחר ששוחחתי ושיתפתי את המחנך שלהם, וסיכמנו שבמידה והתנהגות זו חוזרת, אני כן אוציא אותם מהשיעור ואדבר עם הוריהם הדבר השתנה, זאת לאחר שיחת המחנך איתם ושיחה שלי איתם כקו אדום להתנהגות בשיעור.

תגובה - אלה:
שירי, מזדהה ומסכימה עם הנכונות לשחרר מהשליטה שלנו כמורים במליאה ולאפשר עבודה בקבוצות. זהו כלי מדהים לאפשר לתלמידים חופש יצירתי בכיתה ומחוצה לה ומהניסיון שלי מניב תוצרים משמעותיים שהתלמידים מעריכים.
לגבי תרחישי "חתול-עכבר" הידועים לשמצה - מתסכל מאוד ולפעמים משבש את התנהלותו התקינה של השיעור. קורה לפעמים אצלי בכיתה. בפעם הראשונה אני מזהירה, ולפעמים גם שואלת לסיבה שהם לא מרוכזים - לפעמים לא מבינים משימה או שזקוקים לתשומת לב. אך בפעם השניה כבר לא מאפשרת חסד - הוצאה ודיווח למחנך. התלמידים צריכים להבין  שהם לא מנהלים אותנו.

תגובה קרן - שירי אני נמצאת בתהליך דומה. שנה הבאה אמורה ללמד פרויקטים שיתנהלו כל הזמן במעבדת מחשבים, כאשר השנה התלוויתי למורה ותיקה וראיתי איך זה מתקיים. מצד אחד לא מודבר בשיעור פורנטלי רגיל, כל תלמיד עובד עם עצמו בקצב שלו ואפשר קצת לשחרר, מצד שני חייבים להציב גבולות ויעדים שהם צריכים לעמוד בהם ולהתייחס כאשר יש התנהגות לא הולמת. עדיין מנסה בעצמי למצוא את האיזון.

תגובה מורן - שירי יקרה, אני בהחלט מבינה מה עובר עליך. אני נמצאת באותה הסיטואציה במטלת הביצוע עם כיתת אתגר. שצריך לרדוף אחריהם כמו חתוך ועבר כשהם משתמשים במחשב לא לצרכי למידה. אז כמו שרשמתי החלטתי שאני לא מעירה כל הזמן ולא תמיד לכל אחד. אני לא בהכרח הייתי מדווחת להורים. ההורים נראה לי כבר מזמן איבדו את השליטה עליהם ככה שלעדכן אותם באופן גורף יהווה כוסות רוח למת..

# data[].attributes.headline
אורטל אביטל                         1. ניהול כיתה חיובי – אני מלמדת אנגלית בהקבצה ג' המאופיינת בבעיות התנהגותיות רבות. על מנת לייצר קשב ולפתור את בעיות המשמעת בכיתה אני כותבת על הלוח שתי רשימות – הפרעה ומילה טובה. תלמידים שהתנהגו באותו שיעור בצורה טובה והשתדלו בצורה יוצאת דופן מקבלים בנוסף למילה הטובה גם הודעה להורים על התנהגות טובה. גם לאחר כמעט שנת לימודים שלמה התלמידים עדיין מצפים לכך ומשתדלים להתנהג בצורה מכבדת אחד כלפי השני ולהשקיע בלמידה בשיעור.            2. ניהול כיתה שלילי- יש לי תלמידה ששובצה להקבצה א' במתמטיקה (כיתה ט') על אף שהיא לא מתאימה וכן היא לא התאימה לכך מתחילת השנה. מכיוון שבבית הספר לא ניתן היה להוריד הקבצה (ההקבצה הנמוכה מלאה מידי) התלמידה המשיכה לצבור פערים לימודיים רבים. בשלב מסוים היא החלה לגלות ממש אנטי ולהפסיק ללמוד בשיעורים לחלוטין. על אף ניסיונותיי לדבר איתה ולנסות לבוא לקראתה (במבחנים ברמה נמוכה יותר וכדו') לא היה שיתוף פעולה מצידה. ניסיתי לדבר עם הוריה, המחנכת ויועצת בית הספר אך היא המשיכה להתייחס בזלול כלפי המקצוע ואף כלפיי. אני החלטתי שאני פשוט "מעלימה עין" מהתנהגותה כי כל מאמציי לא הצליחו. מאוד לא פשוט לי שזה המצב אליו הגענו איתה ושאין מישהו נוסף שיכול היה לסייע בשינוי המצב כי כולם היו חסרי אונים באותה המידה.                                      3. תובנה מניהול כיתה – תלמידים צריכים גבולות ויחס מכיל ומעריך כשילוב. כשמגיעים ממקום חיובי ומראים על רצון טוב לבוא לקראת התלמיד אפשר ליצור שינויים חיוביים רבים.  

# data[].attributes.subject
אורטל אביטל                         1. ניהול כיתה חיובי – אני מלמדת אנגלית בהקבצה ג' המאופיינת בבעיות התנהגותיות רבות. על מנת לייצר קשב ולפתור את בעיות המשמעת בכיתה אני כותבת על הלוח שתי רשימות – הפרעה ומילה טובה. תלמידים שהתנהגו באותו שיעור בצורה טובה והשתדלו בצורה יוצאת דופן מקבלים בנוסף למילה הטובה גם הודעה להורים על התנהגות טובה. גם לאחר כמעט שנת לימודים שלמה התלמידים עדיין מצפים לכך ומשתדלים להתנהג בצורה מכבדת אחד כלפי השני ולהשקיע בלמידה בשיעור.            2. ניהול כיתה שלילי- יש לי תלמידה ששובצה להקבצה א' במתמטיקה (כיתה ט') על אף שהיא לא מתאימה וכן היא לא התאימה לכך מתחילת השנה. מכיוון שבבית הספר לא ניתן היה להוריד הקבצה (ההקבצה הנמוכה מלאה מידי) התלמידה המשיכה לצבור פערים לימודיים רבים. בשלב מסוים היא החלה לגלות ממש אנטי ולהפסיק ללמוד בשיעורים לחלוטין. על אף ניסיונותיי לדבר איתה ולנסות לבוא לקראתה (במבחנים ברמה נמוכה יותר וכדו') לא היה שיתוף פעולה מצידה. ניסיתי לדבר עם הוריה, המחנכת ויועצת בית הספר אך היא המשיכה להתייחס בזלול כלפי המקצוע ואף כלפיי. אני החלטתי שאני פשוט "מעלימה עין" מהתנהגותה כי כל מאמציי לא הצליחו. מאוד לא פשוט לי שזה המצב אליו הגענו איתה ושאין מישהו נוסף שיכול היה לסייע בשינוי המצב כי כולם היו חסרי אונים באותה המידה.                                      3. תובנה מניהול כיתה – תלמידים צריכים גבולות ויחס מכיל ומעריך כשילוב. כשמגיעים ממקום חיובי ומראים על רצון טוב לבוא לקראת התלמיד אפשר ליצור שינויים חיוביים רבים.  

# data[].attributes.body
תגובה - אוולין:
אורטל, נראה לי רעיון מצויין ואני הולכת לנסות לעשות את זה בכיתות שבהן אני מלמדת. מילה טובה יכולה לדרבן תלמיד ללמוד ולגרום לו להשתדל לנסות להיות קשוב ולא להפריע במיוחד אם הדבר מלווה בשיחה להורים.
לגבי הניהול השלישי, אני ממש מזדהה איתך כי היתי באותה סיטואציה עם אחת התלמידות שלי השנה, שפשוט החליטה שהיא מוותרת, אני כתבתי לה הודעות, דיברתי עם המחנכת, ניסיתי לקבוע פרטני אבל שום דבר לא עזר. היא לא האמינה בעצמה. החלטתי לשחרר ופתאום אין לי מושג איך קרה נס והיא החליטה ממש לקראת סוף השנה, אמנם אבל עדיין, לבוא אלי ולבקש ממני עזרה בלימודים. ניסים קורים!

# data[].attributes.body
1. במהלך השנה נוצרו פערים בין התלמידים בכל מה שקשור לתלקיט, אותו הם אמורים להגיש בסוף השנה. בשלב מסוים היה לי מאוד קשה ללמד את התלמידים כיוון שכל אחד היה בנקודה אחרת. החלטתי להיעזר בתלמידים מסוימים שכבר סיימו חלק מהמטלות על מנת שילמדו את החברים שלהם. בכך יכולתי לשבת עם המתקשים, ואחרים ישבו אחד עם השני ויצרו למידת עמיתים בכיתה.
2. אחת התלמידות בכיתה, הצטיינה לאורך המחצית הראשונה, אך במחצית השנייה כבר מההתחלה היא התחילה לצבור פערים. הטעות שלי לדעתי הייתה שבשלב מסוים שיקפתי לה בעיקר את גודל הפערים ופחות את הדרך שלה במהלך המחצית הראשונה.

4. אחת מהרבה מאוד תובנות שצברתי השנה בנושא ניהול כיתה, היא התובנה שהמסגרת והכללים שמציבים בתחילת השנה הם קריטיים. ברגע שמוותרים על משהו מסוים- גם מסיבות טובות, יש לקחת בחשבון שאי אפשר אחר כך להחזיר את הגלגל ולאכוף את אותו הכלל מחדש.

תגובה אורטל - אני מאוד מזדהה עם התובנה אליה הגעת. אני חושבת שהתלמידים מנסים אותנו כל הזמן ומנסים למתוח את הגבולות. חשוב שנעמוד מאחורי המילים שאנו אומרים ונראה עקביות. כמו כן, לגבי המקרה עם התלמידה שציונה ירדו במהלך השנה, אני חושבת שחשוב גם להבהיר שמקומנו כמורים זה להציב את המראה הזאת לטובת התלמיד ולהראות שאנו באמת עושים זאת ממקום חיובי כדי לסייע לתלמיד לחזור לתלם.
תגובה - ישראלה
מתחברת מאוד עם הכנות, היכולת להסתכל אחורה ולהבין  שכנראה יכולתי לפעול אחרת , זוהי יכולת אמית של מחנך.
אני מאמינה שעדים אפשרי לגשת לתלמידה ולשקף לה את המחצית הראשונה , אף פעם לא מאוחר.

# data[].attributes.headline
קרן מימון שרייבר

# data[].attributes.subject
קרן מימון שרייבר

# data[].attributes.body
1. ניהול כיתה חיובי - כיתת אתגר היו לאחר בחינת מגן מותשים ועייפים. החלטתי לחרוג ממנהגי ובמקום שיעור פורמלי, שיעור של עבודה עצמית של תלמידים. חילקתי דפי עבודה נעזרתי במתרגלות ואפשרתי לתלמידים שכרגע לא מקבלים הדרכה, לשבת בשקט עם הטלפון הנייד. השיעור התנהל בשקט מופתי והצלחתי להתקדם באופן משמעותי עם כל אחד מהתלמידים. למדתי שלפעמים אפשר לשחרר, לא חייבים מצגת, לא חייבים שכולם ילמדו בו זמנית, לעיתים משיגים יותר.
2. ניהול כיתה שלילי - אותה כיתת אתגר, שבוע לאחר מכן, רציתי לשחזר את ההצלחה והחלטתי להמשיך עם שיעור בעבודה עצמית. הפעם התלמידים הפריעו ופחות עבדו ובהפסקה בין השיעורים חלקם הגדול החליט להבריז.
למדתי שהכול תלוי הקשר ומצב אין פתרון בית ספר. בכיתה מסוג זה חייבים לשמור על הגבולות ובלתי אפשרי לשחרר יותר מדי, כי אז הם מרשים לעצמם לפרוץ את הגבולות.
3. תובנה מניהול כיתה - אין פתרון בית ספר, יש בנק של תגובות ומצבים שככל שארכוש יותר ניסיון אני מאמינה שאשתמש בהם יותר בתבונה. הכי חשוב לא לקחת את זה באופן אישי ...

תגובה אורטל- אני מאוד מסכימה עם התובנה אליה הגעת. אני חושבת שברגע שאנחנו צוברים יותר נסיון אנו יודעים להתמודד בצורה טובה עם המצבים השונים בהם ניתקל בהמשך דרכנו כמורים. וכמו שציינת גבולות היא מילת המפתח, אני חושבת שתלמידים רוצים בגבולות אף יותר מאיתנו וזה חשוב להם לא פחות. הם מנסים אותנו כל הזמן ובודקים כמה ניתן למתוח את הגבול. לכן חשוב לשמור על העקרונות שהצבנו ולהתנהל בצורה עקבית.
תגובה (שירי)
קרן,  מזדהה עם החוויה שלך. לא ניתן "להעתיק" צורת לימוד פדגוגי משיעור לשיעור או מכיתה לכיתה. כל שיעור יש לו "הוויב" שלו, וכנראה צריך לשנות קצת כל פעם, ומדי פעם להפתיע. מה שבטוח, שזה דורש מאיתנו להיות מגוונים.

תגובה אחמד
אני מסכים איתך יחד עם זאת רציתי להוסיף שעלינו כמורים לדעת איך לשחק   אותה בכיתה ושיהיה לכל כיתה כללי משחק אחרים כלומר שלדעת איך להתאים את עצמנו  לצרכיהם השונים של התלמידים ושל הכיתות , ולכל כיתה יש שיטת ניהול אחרת ואין שיטת ניהול אחידה לכולם .בקיצור צריכים להיות שחקנים טובים ולהיות מגוונים וזה יבוא עם הזמן

תגובה - אלה:
קרן, גמישות מחשבתית היא המפתח. כולנו למדנו השנה שהתנהלות מסוימת תצליח בהקשר מסוים ובאחר לאו דווקא. הכל תלוי והכל יחסי. צריך לדעת להתגמש, לקרוא את הסיטואציה ולקחת סיכון לפעמים. אני בטוחה שעם הזמן נחשף לעוד הרבה תרחישים, נוסיף לבנק שלנו עוד הרבה תגובות ונחכים לגבי התאמת תגובה לתרחיש. בהצלחה :)

תגובה- אוולין:
אני הכי מסכימה עם התובנה שאליה הגעת כי עניין ה"לקחת דברים באופן אישי" הוא הפרמטר שהכי עבדתי עליו השנה כמורה. אני לא יכולה להגיד שהיום אני לא לוקחת שום דבר אישית, עדיין יש לי התפרצויות מפני שלקחתי ללב ושכחתי שעומדים לפני ילדים. תלמידים שהם ילדים, שבודקים את הגבולות שלי כל רגע, ומתלוננים על הכל כי הם מעוררים בעצמם ומעררים אחרים בסביבתם,  וכי ככה הם מתנהלים עם הסביבה בגיל ההתבגרות. כל כך חשוב להבין את זה ולהשתחרר מה"אגו" שלנו.

תגובה מורן -
קרן אני מאוד מסכימה עם הקטע של הגבולות ובמיוחד בכיתות אתגר. לתלמידים בכיתות האלו כמעט ולא הציבו גבולות במהלך כל חייהם. ועכשיו, אנחנו מנסים להציב גבולות... הם מרגישים בזה ומתחילים "לבעוט". לכן כמוך, החלטתי שאני לא אהיה קשה עם עצמי אם אני לא תמיד מצליחה להציב גבולות, זה בהחלט משהו שנרכש עם הזמן במיוחד גם הדרך של איך להציב את הגבולות.

# data[].attributes.headline
אזולאי מורן 

# data[].attributes.subject
אזולאי מורן 

# data[].attributes.body
1. החלטה שלי שהביאה לניהול כיתה חיובי היא לדעת לא להעיר על כל דבר קטן.  ושכאני אומרת דבר קטן אני מתכוונת לדיבורים קטנים, או בקשה של תלמיד משהו מחברו וכו'. מהערות שלי הפכו לתכופות יותר, גרמו להפסקות ברצף השוטף של השיעור ולאווירה לא נעימה בשיעור. החלטתי קצת להרפות.. בעצם מהות ההרפיה אני מגלגלת את האחריות אל התלמידים, נותנת להם את תחושת הבגרות ושהם מחליטים.
2. התנהגות שלי שהובילה לניהול כיתה שלילי היא הרמת קול. חשבתי לא אחת שאני יכולה לבסס את הסמכות שלי על ידי הרמת קול. בעצם קיבלתי תגובה הפוכה. התלמידים היו קשובים אליי בדיוק לחמש דקות וחזרו לסורם. אז פשוט החלטתי לבסס את הסמכות שלי מתוך דיבור שקט אך אסרטיבי
3. תובנה אחת שקיבלתי לגבי ניהול כיתה במהלך השנה היא שיש ליצור סולידריות כיתתית, הסולידריות יוצרת תחושת שייכות של התלמידים וזה יכול במרבית המקרים למוטיבציה לימודית.

תגובה קרן -  מורן אני מאוד מזדהה עם הנושא של הרמת הקול. גם אני הבנתי שהכיתה היא תמונת מראה שלנו שאני צועקת ולא רגועה כך גם הכיתה ולהפך.  אני גם מנסה בשיעור להיות מודעת לכך ופעמים לעצור ולשתוק.

תגובה עידן - אני מצטרף אלייך בעניין של לא להעיר על כל דבר, אני כל פעם מחדש מוצא את עצמי נתפס על בודדים ומעיר, למרות שאני במצב הרבה יותר טוב מתחילת השנה. מסכים איתך ולוקח איתי את זה הלאה

תגובה אורטל - אני מזדהה עם דברייך. אני בהחלט חושבת שהרמת קול מרתיעה את התלמידים לכמה דקות בודדות ואז הם חוזרים לסורם. אני מאוד מאמינה שאם יש בעיית משמעת או עניין שמצריך טיפול אז צריך לעצור את השיעור ולעשות שיחה עם התלמידים ממקום אסרטיבי שמראה על בטחון ולא ממקום של הרמת קול שמראה חוסר אונים. גם לי לקח זמן רב להבין את זה ואני מאוד משתדלת בעצמי לא להרים את קולי (תגובה שקורת לנו מתוך אינסטינקט).
תגובה - ישראלה
מסכימה ומזדהה עם הבחירה שלך " לא להעיר על כל דבר קטן"- בעיני זה  ניהול כיתה אמיתי.
הלחץ של אם אני לא יעיר ישפיע על האחרים מטעה אותנו וגורם לנו להתנהל ולא לנהל.

# data[].attributes.headline
שטטלר ישראלה 

# data[].attributes.subject
שטטלר ישראלה 

# data[].attributes.body
במסגרת הערכה חלופית התלמידים התבקשו להגיש  מספר רפלקציות .
חלק מהתלמידים כמובן לא מגישים בזמן ודרושה עבודת חיזור מתישה ומיגעת.
במהלך השנה פעלתי רבות על מנת שיגישו על הצד הטוב ביותר.
פתחתי בפני התלמידים את כל האפשרויות האפשריות להגשה :
מייל, קלאס רום, ידני ועוד.
מצד אחד פתיחת האופציות באה לקראת התלמידים ועזרה לרבים מהם אך במקביל גרמה לי לעבודה רבה ומבולגנת.
בנוסף תלמיד אשר לא הגיש, בחרתי לא לפנות אל המחנכת ולנסות ולפתור את הנושא עצמאית.
כתוצאה מכך התלמיד לא הגיש את כל העבודות וציונו נפגע מכך.

כמובן שזו אחריותו של התלמיד אך בכל זאת, המחנכת זו דמות וכלי חשוב מאוד להכרת התלמידים.

.החלטה זו שגויה בעיני מכיוון שהמחנכת מכירה ויודעת ואין סיבה לא להשתמש  ביכולותיה ובהכרתה העמוקה את התלמיד.

תגובה קרן - ישראלה, מסכימה שצריך להיעזר במחנכת. יחד עם זאת כמוך אני תוהה עד כמה עבודת חיזור נדרשת עם התלמידים. מה הגבול בין לעזור להם ולהתאמץ לבין לעשות צחוק מעצמנו. איפה נגמרת האחריות שלנו ומתחילה האחריות של התלמידים.

תגובה (שירי)
אני נמצאת בדיוק באותו שלב עם עבודות החקר, עם מס' תלמידים "שמורחים" את הזמן. לפי דעתי, הם לא מסוגלים "להרים" את עצמם בצורה עצמאית. משתדלת ללמוד מנסיון של אחרים וליזום מולם שעות פרטניות שבהם אוכל לחנוך אותם אישית.

# data[].attributes.headline
שטטלר ישראלה 

# data[].attributes.subject
שטטלר ישראלה 

# data[].attributes.body
במהלך השנה לימדתי בשכבת י"א, הערכה חלופית.
סימנו את כל המשימות והעבודות כבר לפני פסח.
בנוסף השגרה בבה"ס השתנתה ומשתנה מיום ליום בעקבות מתכונות ובגרויות.
מתח הלמידה מופר כל יום בעקבות שינויים מבחנים תגבורים וכו.
בשיעור האחרון התחלתי סיפור הקשור ל70%, התלמידים ממש לא היו במצב רוח ללמידה ובהתחלה זלזלו, ראיתי שזה לא יעבוד בצורה הרגילה, דרשתי מהתלמידים לעבור לשבת בשתי השורות הראשונות.
אחת התלמידות התבקשה לבוא לשבת לידי ולקרוא את הסיפור במשותף.
שתי השינויים  הללו הובילו את הכיתה ממצב של חוסר הקשבה ונכונות ללמידה  למצב של הקשבה, שיתוף והכי חשוב הבנה של מהות הסיפור. ( חשוב לציין כי הקראת הסיפור נעשתה לאחר שיעור מקדים בשבוע שעבר).
משיעור שהחל ככישלון הפך להצלחה ואוירה חיובית בכיתה .