# data[].attributes.body
Du nyår som susar med vingar av glänsande snö,
som blandar med glittrande solljus den bittraste vind
och tänder mer flammande rosor på jungfrulig kind
och kramar än hårdare bröstet på den som skall dö -
jag hälsar dig nyår med glänsande vingar av snö!

O giv att all världen till slut måtte bliva som då
när Herren ej ännu befallt någon gräns mellan vatten och land,
när ännu ej djurögat stirrat mot rymdernas blå
och ännu en svagling ej rivits av tass eller hand,
och kärleken ännu ej kommit att locka och slå -
O giv att all världen till slut måtte bliva som då!

# data[].attributes.headline
Lönnen  - karin boye                                Hell de kämpar, som blöda i striderna,trots ärr och sår strålande,hell deras hårda kamp,hell deras dyrköpta segrar!Men o du unga träd, du blommande lönn,dig älskar jag mer än kämpars ärr.Din oförvärvade, lyckliga adelär mer än deras vunna slag.Frisk i livets morgon spirade du ur jorden,frisk, frisk växte du lugnt i sol och regn;ångest du kände ej, ånger ej,intet av allt vårt sjuka.Du blommar i guld och guldvin; i susningar skrattar du,när vandraren kysser din stam.Hans kyss är en bön till den eviga skönhet,som tänkte i dagen din dejliga blom.Välsignad du, välsignad du, skön växande lönn!De stridandes segrar behöver du ej.Hos dig är ensliga skogars vila.Hos dig är sol av gudom.   

# data[].attributes.subject
Lönnen  - karin boye                                Hell de kämpar, som blöda i striderna,trots ärr och sår strålande,hell deras hårda kamp,hell deras dyrköpta segrar!Men o du unga träd, du blommande lönn,dig älskar jag mer än kämpars ärr.Din oförvärvade, lyckliga adelär mer än deras vunna slag.Frisk i livets morgon spirade du ur jorden,frisk, frisk växte du lugnt i sol och regn;ångest du kände ej, ånger ej,intet av allt vårt sjuka.Du blommar i guld och guldvin; i susningar skrattar du,när vandraren kysser din stam.Hans kyss är en bön till den eviga skönhet,som tänkte i dagen din dejliga blom.Välsignad du, välsignad du, skön växande lönn!De stridandes segrar behöver du ej.Hos dig är ensliga skogars vila.Hos dig är sol av gudom.   

# data[].attributes.body
Portarna

Jag älskar de vita bergen, de marmorvita
med pannan sköljd av himlarnas högblåa vila,
och salthavs stormande glitter,
och doriska tempel, och tankens svala kristall.

Men dröjt har jag också vid gläntande portar
och sett dit in i tonande skymningsdjup,
där altarljusens skimmer stilla jublade
mot bävande tid, advent,
medan vintermorgonen stirrade mörk genom välvda fönster.

De ljusa helgon, de som övervunnit,
anandes saliga bortom mörkret,
och Guds längtare
böjde till bön sina knän, ensamma i skarorna,
och sågo med slutna ögon den Endes glans,
själens innersta världar,
och mystiska sanningar lärde de lyssnande.

Om du en gång har lyssnat vid brinnande altarljus,
aldrig glömmer du då Guds tysta blommande örtagårdar --
du kysser portvalvets sten och vänder dig bort.

Ni vita berg, ni marmorvita i bländande sol,
ni älskade fjärransedda, ni mitt hem i aningen,
jag kommer till er!
Liv, det är skära och bryta, att något må växa.
Var och en är så många,
men mer än en väg går ingen

# data[].attributes.body
Här går jag icke.  Detta är ej jag.
Detta är en ljugande spegelbild bara,
spörjande och undrande var jag månde vara,
längtande att möta sin verklighet en dag.

Sagan förtäljer: långt i fjärran land
flyter en speglande flod ur osedd källa.
Tusende väsen, heliga och sälla,
luta sig som liljor över strandbräddens rand.

Ljus utan gräns omvärver deras drag,
luften dallrar mättad av en skönhet utan like.
Det är de fullkomliga andarnas rike.
Där står i evig glans mitt verkliga jag.

Spegelbilden syns ej i glittrande älv.
Den har en gång ryckts bort av vreda strömmen,
vandrar omkring, overklig som i drömmen,
ofärdig, sönderbruten, sökande si själv.

# data[].attributes.headline
Hemlös - Karin Boye                                 Att mista själens hem och vandra långt och intet annat kunna hitta sen,och finna att man glömt vad sanning är,och tycka man är gjord av bara lögn,och vämjas vid sig själv och hata sig --ja det är lätt, ja det är ganska lätt.Sorgen är lätt, men glädjen stolt och svår,ty glädjen är det enklaste av allt.                                    Men den, som söker sig ett hem för sig,får inte tro, att det finns var som helst --han måste vandra hemlös någon tid;och den som är av lögn och vill bli frisk,han måste hata sig till det han kan av sanning, som de andra få till skänks.Vad är det värt att sörja så för det?Vänta, mitt hjärta, och ha tålamod! 

# data[].attributes.subject
Hemlös - Karin Boye                                 Att mista själens hem och vandra långt och intet annat kunna hitta sen,och finna att man glömt vad sanning är,och tycka man är gjord av bara lögn,och vämjas vid sig själv och hata sig --ja det är lätt, ja det är ganska lätt.Sorgen är lätt, men glädjen stolt och svår,ty glädjen är det enklaste av allt.                                    Men den, som söker sig ett hem för sig,får inte tro, att det finns var som helst --han måste vandra hemlös någon tid;och den som är av lögn och vill bli frisk,han måste hata sig till det han kan av sanning, som de andra få till skänks.Vad är det värt att sörja så för det?Vänta, mitt hjärta, och ha tålamod! 

# data[].attributes.body
1. Det är en ros utsprungen
Av Jesse rot och stam.
Av fädren ren besjungen,
Den står i tiden fram,
En blomma skär och blid,
Mitt i den kalla vinter,
I midnatts mörka tid.

2. Om denna ros allena
Ljöd förr Jesaje ord,
Att född av jungfrun rena
Han frälsa skall vår jord.
Av Herrens nåd och makt
Oss detta under skedde,
Som oss profeten sagt.

3. Den späda rosen fina,
Som doftar salighet,
I mörkret månde skina,
Besegra dunkelhet.
Sann Gud och mänska sann,
Oss arma mänskor frälsa
Från synd och död han kan.

4. O Jesu, dem som klaga
I denna jämrens dal
Nu med din hjälp ledsaga
Till Faderns fröjdesal.
Ja, i din Faders hus
Låt oss dig evigt lova
I salighet och ljus.

# data[].attributes.body
Jag har målat om mitt vardagsrum
Du var för nojig för att välja färg
Höll din hand när du var full och dum
Och fick dig helt på andra tankar
Fick dig att prata utan din familj
Och köpte jättedyra springskor
Och den där t-shirten hon lånar nu
Den hade jag på vår semester

Inget av det här är logiskt
Jag har redan glömt och gråtit
Vi ska aldrig mera prata
Fastän du har sagt förlåt så
Kommer jag att kasta blickar
Efter dig när du är ute
Ingen annan ska få ha dig
Snälla ge mig fem minuter

Det är en vägg emellan oss igen
Smäller igen din dörr och backar bort
Jag vet din granne kom och klagade sen
Jag tror jag sa nåt om hans mamma
Kommer aldrig kunna glömma
Allt det du sa om mig

# data[].attributes.headline
Det har regnat i dagar Det regnar och det slutar aldrig Det regnar genom kragen, står lutad mot en stenstaty         Ser sovande svanar, ser våta fasader och ödsliga parker där vi gick runt Om du visste vad det var, varför sa du inget?         Jag tror du visste vad det var, men du sa ju inget Du bara låtsas som det regnar Du låtsas som det regnar Jag ägnade dagar åt det som är ingenting nu  Jag bad dig och förklara Jag ville ju precis som du se leriga åkrar, se tomma perronger och ödsliga parker där vi gick runt.

# data[].attributes.subject
Det har regnat i dagar Det regnar och det slutar aldrig Det regnar genom kragen, står lutad mot en stenstaty         Ser sovande svanar, ser våta fasader och ödsliga parker där vi gick runt Om du visste vad det var, varför sa du inget?         Jag tror du visste vad det var, men du sa ju inget Du bara låtsas som det regnar Du låtsas som det regnar Jag ägnade dagar åt det som är ingenting nu  Jag bad dig och förklara Jag ville ju precis som du se leriga åkrar, se tomma perronger och ödsliga parker där vi gick runt.

# data[].attributes.body
Med mig finns inga tillfälligheter
Gör bara nåt om jag vet var det leder

Med lugg i ögonen och alltid blyg
Fattar långsamt eller inte alls
Du tror att allt jag sagt är sant
Önskar bara att jag aldrig haft handen i ditt hår, tungan i din mun

Du hörde vad jag sa men du vet inte vad jag tänker
Undra om du är likadan?
Vi låter det passera för att livet ska bli enkelt
Så fort jag sätter på går jag av

Med mig finns inga tillfälligheter
Klockan är tre så bara säg vad du heter
Har ingen hyfs eller heder
Jag kan inte va normal
Finns inga tillfälligheter

# data[].attributes.body
Helvetet såg jag öppet ligga,
stämmor hörde jag stöna och tigga
om en droppe vatten,
stämmor hörde jag stöna och stamma
hest i lågor, som vita flamma
mot den eviga natten.

Blickar såg jag kvalfullt irra
efter hopplös tröst och stirra
i förtvivlans kamp.
Anleten såg jag hemska skälva,
bröst jag såg av ångest välva
sig i kramp.

*

Då reste sig en av de pinade,
hans drag voro djävulens drag,
förvridna, förstörda, förtvinade,
med spår av ett stolt behag.

Det flög som ett sken över dragen,
det var liksom åter dagen
lyst in i hans skuggade själ
och bådat ett nyfött väl.
Han sade: "Det är ju vi själva,
som slipa vårt pinostål,
som elden och marterna välva
omkring vårt eget bål,
men låtom oss själva förlåta oss,
så varda vi marterna loss,
och låtom oss alltid sträva
och låtom oss aldrig gräva
i gammal synd och skam,
men blott se fram!"

Och lågorna slocknade sakta
kring djävulens gestalt,
och skönt det var att betrakta,
hur ljust det blev i allt,
hur ärkeängelns pannas valv
blev åter vitt och klart
och hur hans läpp av lycka skalv
och smålog underbart
- det gick genom allt som en salig fläkt,
och helvetet var släckt.

# data[].attributes.body
Du går med blicken vänd, kan du ha sett mig än?
Nån borde byta stad, för nu kommer allt tillbaks
Ett födelsedagshotell, en vanlig Skanstullskväll
Jag minns bara allt det bra, allt som var du och jag

Men aldrig, aldrig
Kommer allt tillbaks
Aldrig, aldrig
Allt som var du och jag
Aldrig, aldrig
Kommer allt tillbaks
Aldrig, aldrig

Men jag glömmer aldrig bort vad du gjort
Du kan gråta mitt på gatan
Men jag glömmer aldrig bort vad du gjort
Du får passa dig som satan
För jag glömmer aldrig bort var du bor
Nej, jag glömmer aldrig bort vad du gjort

# data[].attributes.body
Snoriga ärmar och en randig kind
Glömmer aldrig bort min tonårssynd
Hemmafester och en stulen bil
Jag satt vid Fyrisån och dödade tid
Snurra flaskan, jag har aldrig
Sanning eller konsekvens
Vad vill du veta om mig fråga bara
Jag berättar vad som helst

Det var 17 år
17 år i staden
Där jag växte upp och så
Märker du hur fort det går?
Och jag var 17 år ville inte va den
Som blev kvar

Jag har slitit ut så många skor
I en stad där ingen längre bor
Hjälpte till på min brorsas restaurang
Mina vänner ville va som han.

# data[].attributes.headline
Jag har målat om mitt vardagsrumDu var för nojig för att välja färgHöll din hand när du var full och dumOch fick dig helt på andra tankarFick dig att prata utan din familjOch köpte jättedyra springskorOch den där t-shirten hon lånar nuDen hade jag på vår semesterInget av det här är logisktJag har redan glömt och gråtitVi ska aldrig mera prataFastän du har sagt förlåt såKommer jag att kasta blickarEfter dig när du är uteIngen annan ska få ha digSnälla ge mig fem minuterSnälla ge mig fem minuterSnälla ge mig fem minuterDet är en vägg emellan oss igenSmäller igen din dörr och backar bortJag vet din granne kom och klagade senJag tror jag sa nåt om hans mammaKommer aldrig kunna glömmaAllt det du sa om migDu är på låtsasIngen får tag i di

# data[].attributes.subject
Jag har målat om mitt vardagsrumDu var för nojig för att välja färgHöll din hand när du var full och dumOch fick dig helt på andra tankarFick dig att prata utan din familjOch köpte jättedyra springskorOch den där t-shirten hon lånar nuDen hade jag på vår semesterInget av det här är logisktJag har redan glömt och gråtitVi ska aldrig mera prataFastän du har sagt förlåt såKommer jag att kasta blickarEfter dig när du är uteIngen annan ska få ha digSnälla ge mig fem minuterSnälla ge mig fem minuterSnälla ge mig fem minuterDet är en vägg emellan oss igenSmäller igen din dörr och backar bortJag vet din granne kom och klagade senJag tror jag sa nåt om hans mammaKommer aldrig kunna glömmaAllt det du sa om migDu är på låtsasIngen får tag i di

# data[].attributes.headline
Utanför fönstret slår våren ut. Marken blir grön igen. Allt som var dött, väcks till liv, det kan också vi Mm...Så länge vi andas. Ute till havs styr en fiskebåt. Längs en fri horisont. Den gungar så tryggt in mot hamn som jag i din famn. Mm...Så länge vi älskar. Det är för oss, solen går opp. Och lyser som guld, för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull. Högt på ett berg står en katedral, och pekar upp mot skyn. Men det är för himlen i dig, och jorden i mig Mm. Vi älskar varandra. Det är för oss, solen går opp. Och lyser som guld, för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull. Mmmm… Lyser som guld, för kärlekens skull Lyser på oss, för kärlekens skull

# data[].attributes.subject
Utanför fönstret slår våren ut. Marken blir grön igen. Allt som var dött, väcks till liv, det kan också vi Mm...Så länge vi andas. Ute till havs styr en fiskebåt. Längs en fri horisont. Den gungar så tryggt in mot hamn som jag i din famn. Mm...Så länge vi älskar. Det är för oss, solen går opp. Och lyser som guld, för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull. Högt på ett berg står en katedral, och pekar upp mot skyn. Men det är för himlen i dig, och jorden i mig Mm. Vi älskar varandra. Det är för oss, solen går opp. Och lyser som guld, för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull. Mmmm… Lyser som guld, för kärlekens skull Lyser på oss, för kärlekens skull

# data[].attributes.body
Med mig finns inga tillfälligheter
Gör bara nåt om jag vet var det leder

[Vers 1]
Med lugg i ögonen och alltid blyg (Med lugg i ögonen och alltid blyg)
Fattar långsamt eller inte alls (Fattar långsamt eller inte alls)
Du tror att allt jag sagt är sant (Du tror att allt, du tror att allt)
Önskar bara att jag aldrig haft handen i ditt hår, tungan i din mun

[Brygga]
Du hörde vad jag sa men du vet inte vad jag tänker
Undra om du är likadan?
Vi låter det passera för att livet ska bli enkelt
Så fort jag sätter på går jag av

[Refräng]
Med mig finns inga tillfälligheter (Oh)
Klockan är tre så bara säg vad du heter
Har ingen hyfs eller heder
Jag kan inte va normal
Finns inga tillfälligheter (Oh)
Det blir alltid samma sak
Jag skjuter allt bara några meter
Och sen är jag den som drar

# data[].attributes.headline
Kalla den änglamarken eller himlajorden om du vill. Jorden vi ärvde och lunden den gröna. Vildrosor och blåklockor och lindblommor och kamomill. Låt dem få leva, de är ju så sköna. Låt barnen dansa som änglar kring lönn och alm. Leka tittut mellan blommande grenar. Låt fåglar leva och sjunga för oss sin psalm. Låt fiskar simma kring bryggor och stenar. Sluta att utrota skogarnas alla djur! Låt örnen flyga, låt rådjuren löpa!Låt sista älven som brusar i vår natur. Brusa alltjämt mellan fjällar och gran och fur! Kalla den änglamarken eller himlajorden om du vill. Jorden vi ärvde och lunden den gröna. Vildrosor och blåsippor och lindblommor och kamomill. Låt dem få leva, de är ju så sköna

# data[].attributes.subject
Kalla den änglamarken eller himlajorden om du vill. Jorden vi ärvde och lunden den gröna. Vildrosor och blåklockor och lindblommor och kamomill. Låt dem få leva, de är ju så sköna. Låt barnen dansa som änglar kring lönn och alm. Leka tittut mellan blommande grenar. Låt fåglar leva och sjunga för oss sin psalm. Låt fiskar simma kring bryggor och stenar. Sluta att utrota skogarnas alla djur! Låt örnen flyga, låt rådjuren löpa!Låt sista älven som brusar i vår natur. Brusa alltjämt mellan fjällar och gran och fur! Kalla den änglamarken eller himlajorden om du vill. Jorden vi ärvde och lunden den gröna. Vildrosor och blåsippor och lindblommor och kamomill. Låt dem få leva, de är ju så sköna

# data[].attributes.headline
Får ingen luft, blir knuffad runt*Jag dansar men jag känner ingenting alls Allt går för fort, de andra drog Andas, andas men det är för varmtJag är för full, du är för ungJag ser dig prata men hör inte ett duggLetar mig ut, blinkande ljusAndas, andas, allting snurrar runtDe stänger men ingen bryr sigBlir blind när alla lampor lyserMm, det här är värt att dö förJag tror mitt hjärta blöderJag är så svag, ger dig en kramJag ser dig ringa men har inget valVi går på rad, sotiga barnBarfota fötter genom hela stanÅh nej, hur ser du migJag måste rota i väskan efter mod

# data[].attributes.subject
Får ingen luft, blir knuffad runt*Jag dansar men jag känner ingenting alls Allt går för fort, de andra drog Andas, andas men det är för varmtJag är för full, du är för ungJag ser dig prata men hör inte ett duggLetar mig ut, blinkande ljusAndas, andas, allting snurrar runtDe stänger men ingen bryr sigBlir blind när alla lampor lyserMm, det här är värt att dö förJag tror mitt hjärta blöderJag är så svag, ger dig en kramJag ser dig ringa men har inget valVi går på rad, sotiga barnBarfota fötter genom hela stanÅh nej, hur ser du migJag måste rota i väskan efter mod

# data[].attributes.body
Hoppa till navigering

Hoppa till sök

Ur mitt fattiga, mörka liv,
ur min ensamhets långsamma natt
höjer jag sången om dig, mitt viv,
min förstligt glimmande skatt.
Med flygande pensel jag målar
din bild i drömmarnas stund,
en bild av skimmer och strålar
på furuskuggornas grund.

Av tranbärets friska glöd
din mun är smäktande varm.
Som finaste mossa, vit och röd,
förtona din hals och barm.
Av björkarnas höstguld lånad
är färgen jag ger åt ditt hår.
Men din blick har en leende trånad
som aldrig jag gripa förmår.

Din väg är i glans och ljus,
som av strängaspel bäres din gång.

Men jag drömmer du älskar skogsnattens sus
och de grönskande vildsnårens sång;
från fester, prunkande tomma,
från njutning som tröttar blott
du längtar till strå och blomma
i glömskans och tystnadens slott...

Och en dag, då din håg är het
och tvivlen ej mer förmå,
du kommer självmant den stig som du vet
att du aldrig åter kan gå.
Mitt jubel till mötes dig sjunger,
mitt hjärta till mötes dig slår.
Vi smälta i kärlekens hunger;
tillsammans för livets år. --

Ur mitt fattiga, mörka liv,
ur min ensamhets långsamma natt
ropar jag stolt: Vill du heta mitt viv,
så axla min ringhet glatt!
Din fägring skall rikast smycka
i bröllopskvällen vårt bo;
din hemgift heter lycka,
din morgongåva ro.

# data[].attributes.headline
Utanför fönstret slår våren ut Marken blir grön igen Allt som var dött väcks till liv Det kan också vi Så länge vi andas   ......Ute till havs styr en fiskebåt Längs en fri horisont Den gungar så tryggt in mot hamn Som jag i din famn Så länge vi älskar Det är för oss solen går upp Och lyser som guld för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull Högt på ett berg står en katedral Och pekar upp mot skyn Men det är för himlen i dig Och jorden i mig Vi älskar varandra Det är för oss solen går upp Och lyser som guld, för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull

# data[].attributes.subject
Utanför fönstret slår våren ut Marken blir grön igen Allt som var dött väcks till liv Det kan också vi Så länge vi andas   ......Ute till havs styr en fiskebåt Längs en fri horisont Den gungar så tryggt in mot hamn Som jag i din famn Så länge vi älskar Det är för oss solen går upp Och lyser som guld för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull Högt på ett berg står en katedral Och pekar upp mot skyn Men det är för himlen i dig Och jorden i mig Vi älskar varandra Det är för oss solen går upp Och lyser som guld, för kärlekens skull Solen går upp, så oskuldsfull Och lyser på oss för kärlekens skull

# data[].attributes.body
Min bleka kind är svart av smink, hör hela huset sova tungt
Finns inget jag behöver som är någon annanstans
Jag skulle kunna dö nu, med kinden mot din hals
Jag reser mig ur våran säng, lämnar dig sovande, min vän
Jag smyger över golvet, ser solen stiga upp
I samma stund så vet jag att allting har ett slut

Allt är för bra nu, går runt i T-shirt och är trött
Sitter på pianot mellan flaskor, glas och fimpar
Blundar tills jag skymtar lyckan och jag vet
Allt är för bra nu, allt är bra nu

Festen har dött för längesen, soffan har blivit till en säng
Jag lånar någons stövlar i storlek 45
Går ut igenom dörren och där är sommaren
I gräset sover någon än, ser ganska obekvämt ut men
Jag knäpper några bilder och skrattar för mig själv
I samma stund så vet jag att allting har ett slut

# data[].attributes.body
Nu har vi natten här igen kära Marie-Louise
och är det så att vattnet i natt fryser till is.
Då kommer jag och värmer dej.
Då kommer jag och värmer dej.

Frosten den kramar dig den kramar dig så hårt.
Månen är så kall och pusslet är så svårt.
Då kommer jag och värmer dej.
Då kommer jag och värmer dej.

På gatorna står folk och tuggar korv och tippar fel.
Ringer du och säjer: "Jag fryser snart ihjäl".
Då kommer jag och värmer dej.
Då kommer jag och värmer dej.

# data[].attributes.body
Himlen är oskyldigt blå

Himlen är oskyldigt blå,

som ögon när barnen är små.

Att regndroppar faller som tårarna gör,

rår inte stjärnorna för.

Älskling jag vet hur det känns,

när broar till tryggheten bränns.

Fast tiden har jagat oss in i en vrå,

är himlen så oskyldigt blå.

När vi växte upp, lekte livet,

vi var evighetens hopp.

Det var helt självklart att vår

framtid skulle bli,

oförbrukat fri.

Somrar svepte fram,

jorden värmde våra fötter där vi sprang

Rågen gungade, och gräset växte grönt.

Hela livet var så skönt.

Himlen är oskyldigt blå,

som ögon när barnen är små.

Att regndroppar faller som tårarna gör,

det rår inte stjärnorna för.

Älskling, jag vet hur det känns,

när broar till tryggheten bränns.

Fast tiden har jagat oss in i en vrå,

är himlen så oskyldigt blå.

Frusna på en strand,

Flög vi med drakar medans

tiden flöt iland.

Vi var barn som ingen ondska kunde nå

himlen var så blå

Nu tar molnen mark.

Jag var förblindad av att solen sken så stark.

Men mina ögon kommer alltid le mot dig.

Kan det begäras mer av mig.

Himlen är oskyldigt blå,

djupaste hav likaså.

Att regndroppar faller som tårarna gör,

det rår inte stjärnorna för.

Älskling, jag vet hur det känns,

när broar till tryggheten bränns.

Fast tiden har jagat, oss in i en vrå.

Är himlen så oskyldigt blå

https://lyricstranslate.com

# data[].attributes.body
Jag ville, jag vore i Indialand
och India vore sig själv
med pärlor till grus och rubiner till sand
och slott, som på vinken av Akbars hand
drömts fram vid en helig älv.

Jag ville mitt hus var av bambuns rör,
där västvinden svalkades sval
av palmer, som skuggade utanför,
och dschunglen sjönge sin vilda kör
om jakter och strider och parningsval.

En flicka med hy som mahognyträ
och silke om höfter och bröst
satt lutad i skuggan av palmernas lä
- jag lade mitt huvud mot finvuxet knä
och lyddes till viskerskans röst.

Hon talade tyst om skymningens sus
om själarnes tusenårsfärd,
om Karmas kamp och Akasas ljus
och slocknandets ro i Nirvanas hus
vid gränsen av varandets värld.

Jag ville min själ kunde lossas ifrån
det vaknas förhärjade strand,
från kalla, förtorkade ögons hån,
jag ville, jag vore ett drömlands son,
en infödd av Indialand.

Gustaf Fröding