# data[].attributes.attachment_link.readable_text
לאה גולדברג בשנת 1946

לידה

29 במאי 1911
קניגסברג, גרמניה

פטירה

15 בינואר 1970 (בגיל 58)
ירושלים, ישראל

מדינה

ישראל

לאום

ישראלית

מקום קבורה

הר המנוחות

עיסוק

משוררת, סופרת, פרופסור לספרות כללית, מתרגמת ומבקרת ספרים

מקום לימודים

אוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת בון

שפות היצירה

עברית

תחום כתיבה

שירה ו ספרות למבוגרים ו לילדים, מחזות, תרגום, ביקורת ספרות, חקר הספרות

תקופת הפעילות

1932- 1970 (כ־38 שנים)

פרסים והוקרה

פרס ישראל לספרות (1970)

"משירי ארץ אהבתי" בכתב ידה של המשוררת

תעודת הבגרות של לאה גולדברג בגמנסיה העברית קוֹינַס בליטא, גנזים - ארכיון אגודת הסופרים, 2019

העיר העתיקה בקובנה שבליטא, סמוך לה התגוררה גולדברג

לאה גולדברג נולדה בשנת 1911 בעיר קניגסברג שבמחוז פרוסיה המזרחית של גרמניה (כיום קלינינגרד, רוסיה), לציפה (צילה) ואברהם, כלכלן בכיר, שעבד כמפקח ב חברת ביטוח ב ליטא, שהייתה אז חלק מ האימפריה הרוסית. בשנות חייה הראשונות התגוררה המשפחה ב קובנה. במהלך מלחמת העולם הראשונה נאלצו לברוח למחוז סראטוב, עמוק בתוך שטחה של רוסיה. כששבו לליטא בתום המלחמה הואשם אביה ב קומוניזם, וחיילים ליטאים מ הצבא הלבן עינו אותו במשך כעשרה ימים. כתוצאה מכך סבל האב מ הפרעת דחק פוסט-טראומטית (תסמונת בתר חבלתית), שהפכה ל מחלת נפש.

בנעוריה, למדה גולדברג ב גימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה.

גולדברג למדה פילוסופיה ו שפות שמיות באוניברסיטאות קובנה, ברלין ו בון. את ה דוקטורט שלה, באוניברסיטת בון, כתבה על הארמית השומרונית ו התרגום השומרוני, בהדרכת פאול קאלה. בתום לימודיה חזרה לליטא, שם עסקה בהוראת הספרות בגימנסיה העברית בעיר ראסיין, ונמנתה עם חברי קבוצת הסופרים "פֶּתח".

מתוך " משירי ארץ אהבתי" המוקדשים כנראה ל ליטא ולקובנה העיר בה גדלה, או שאולי מבטאים תחושה אישית של כמיהה לאהבת איש ("יבוא עולה רגל") ובביטוי ארץ אהבתה היא מתכוונת לנפשה שלה.

עם הגעתה לארץ ישראל ב- 1935 חברה, בסיועו של אברהם שלונסקי, לחוג " יחדיו" של אלתרמן ושלונסקי. בשנה זו יצא לאור ספר שיריה הראשון, "טבעות עשן", ובו התפרסמו בין היתר השירים " לתמונת אמא" ו" ימים לבנים" (שלימים הלחין שלמה יידוב). בשנת 1938 היא פרסמה " האומץ לחולין" ולראשונה חתמה בשמה ולא ב שם עט.

אמה עלתה לארץ שנה אחריה, והשתיים עברו להתגורר יחדיו ב תל אביב ברחוב ארנון 15. ב- 1940 יצא לאור ספר שיריה השני, "שיבולת ירוקת העין". בשיריה ביטאה גם את הקרע מהארץ שבה נולדה:

אִתכם אני נשתלתי פעמיים
אִתכם אני צמחתי, אורנים
ושורשיי - בשני נופים שונים

במהלך תקופה זאת, כתבה גם ספרי ילדים רבים ואהובים, בהם " ידידי מרחוב ארנון", " מה עושות האילות" ו" המפוזר מכפר אז"ר".

גולדברג כתבה עבור העיתונים " במחנה", " דבר", " על המשמר" ו" משמר לילדים", ונמנתה עם עורכי " דבר לילדים". לעיתים כתבה תחת שם העט " עדה גראנט". היא ערכה את "אורות קטנים", עיתון לילדי יהדות התפוצות, ופרסמה שירים, כגון " האמנם" בעיתון "דבר". חיברה זמרירי פרסומת למחייתה. כמו כן עבדה כמורה בבית ספר[דרושה הבהרה] וכעורכת ספרי ילדים ב ספרית פועלים. בשנת 1949 זכתה ב פרס רופין.

ב- 1950, לאחר שהוצע לה ללמד ב אוניברסיטה העברית, עברו היא ואמה להתגורר ב ירושלים. שם כתבה את מחזור השירים אהבתה של תרזה די מון, המתאר אהבה נכזבת של אצילה צרפתייה למורה איטלקי צעיר. הספר מושפע מאהבתה לז'ק אדו.

ב-1952 החלה גולדברג ללמד לימודי יסוד בספרות באוניברסיטה העברית וב-1953 החליפה את אריה לודוויג שטראוס, לאחר שפרש מהוראה מחמת מחלה. אז היה באוניברסיטה רק חוג לספרות עברית, וקורסים בספרות כללית היו קורסים כלליים. בשנת 1960 היא ייסדה את החוג לספרות כללית והשוואתית, ועמדה בראשו עד מותה.

גולדברג כתבה את ספר הילדים " דירה להשכיר", ומחזורי שירים נוספים. האחרון בהם, "עם הלילה הזה", יצא לאור ב- 1964. כמו כן תרגמה ממיטב יצירות הקלאסיקה העולמית, ובהן: " מלחמה ושלום" מאת טולסטוי, "סיפורים" מאת צ'כוב, "ילדות" מאת גורקי, מחזות ושירים מאת איבסן, שייקספיר, ו פטררקה. כמו כן, כתבה ביקורת ספרים וביקורת תיאטרון ושלחה ידה גם בציור.

לאחר שניתן גזר הדין ב משפט אייכמן ב-1961, חתמה גולדברג על מכתב לנשיא המדינה יצחק בן-צבי, שאת שליחתו יזמו מרטין בובר ו שמואל הוגו ברגמן, הקורא לנשיא למנוע את הוצאתו להורג של אדולף אייכמן.

לאה גולדברג, ש עישנה באופן קבוע, נפטרה ב-15 בינואר 1970 מ סרטן הריאות. היא נקברה ב הר המנוחות בירושלים, בחלקת הפרופסורים. גולדברג לא נישאה ולא הקימה משפחה. את פרס ישראל לספרות יפה שבו זכתה באותה שנה, קיבלה בשמה אמה צילה. אמה הוסיפה לחיות עוד 11 שנים אחריה, וביקשה שעל מצבתה ייחרטו המילים: "אם המשוררת לאה גולדברג".

בחבורת "יחדיו" במרפסת קפה אררט, רחוב בן-יהודה 9 בתל אביב, 1938. מימין לשמאל:יוכבד בת-מרים, לאה גולדברג, אברהם שלונסקי, ליובה גולדברג, ישראל זמורה ומשה ליפשיץ

תחילת קורות חייה של לאה גולדברג, בכתב ידה, כפי שהוגשו ב-30 במאי 1956 לאוניברסיטה העברית

פרטים אישיים שמילאה לאה גולדברג בכתב ידה, בשאלון של אגודת הסופרים.

לאה גולדברג, רישום בעיפרון, 1968

בראש יצירתה הספרותית של גולדברג עומדת שירתה. שירתה של גולדברג, כאופייני לזמנה, נמלצת פחות מזו של בני הדור הקודם, כגון ביאליק ו טשרניחובסקי, ו מודרניסטית במובהק. גולדברג הושפעה כ אלתרמן מה סימבוליזם הרוסי, אבל בניגוד לשירתו של אלתרמן העמוסה ב מטפורות, שאינן תמיד קלות לפענוח, ובמצלולים רבים, גולדברג התרחקה מהקוטב הצורני-חושני לעבר שירה הגותית יותר שאופיינה בבהירות התכנים. גולדברג לא כתבה שירה לאומית או "מגויסת" לצורכי מפעל הציונות, אלא עסקה בנושאים אישיים ואוניברסליים. ייחודה כמשוררת והמעמד הנכבד שלו זכתה יצירתה נזקפו בעיקר לזכות יכולתה המלוטשת להסביר נושאים אישיים, אינטימיים ואינדיבידואליים, ולהעבירם כתחושת הכלל, ללא מעורבות של מטענים פוליטיים וחברתיים.

נתח נכבד משיריה של גולדברג עוסק בתיאורי הנוף והטבע. מאות משיריה עוסקים בנוף הישראלי, וכן בנוף האירופי אותו השאירה מאחוריה, דרך תיאורים חד-פעמיים של מראות שנקלעו בדרכה, בין אם מדובר בשירים בודדים, כגון "הזר שר לנחל", "פריחת התמוז" ו"אחרונים בשדה", או במחרוזות שלמות כגון "אילנות", "שיבולת ירוקת העין", ו"משירי הנחל". להלן מתוך מחזור שירי "העץ":

גולדברג לא נישאה ולא הייתה לאם. בשירתה מוצגת בדידות גדולה לצד ניסיונות נואשים להשיג אהבה. בנעוריה התאהבה בגברים מבוגרים ממנה, אך אהבותיה היו נכזבות כולן. המשורר אברהם בן יצחק (סונה) היה אהבת חייה - ועליו כתבה: " אהבה גדולה, אחת ויחידה, שלא הייתה כלל אהבה". להלן ציטוט מהשיר "אחרי עשרים שנה" המוקדש ספק לאב ספק לאהוב:

מהדהדות כאן גם השורות:

גם בשיר "אהבה ראשונה" בולט הפער בין אהבות שחוותה בנעוריה לבין בדידותה כיום:

נושא נוסף המלווה את שיריה של גולדברג הוא מורשת חייה ב אירופה, אותה הותירה מאחור בעלייתה ארצה. דוגמאות לכך קיימות בספריה, כמו "שיר בכפרים", המכיל שירי עם ממולדתה אותם תרגמה לעברית, יצירתה " משירי ארץ אהבתי" וכן גם ספרה "מביתי הישן". שירים אלו כוללים עולם ציורי כפרי ואירופי, השזור באינספור תיאורים לעולם אשר על אף געגועיה של המשוררת, אינו יכול להתקיים במציאות הארץ-ישראלית. שיריה מבטאים געגועים לנוף האירופי ואת קשיי ההיקלטות במולדת חדשה. הזיקה לתרבות הכללית הייתה חלק בלתי נפרד מחייה. היא עסקה בתרגומים של יצירות מופת מהספרות העולמית לשפה העברית ולימדה ספרות כללית במסגרת האוניברסיטה העברית.

כמו אחרים בני דורה הושפעה גולדברג ממאורעות מלחמת העולם הראשונה וגם מכך שאיבדה חברים ומכרים רבים שנספו ב שואה בימי מלחמת העולם השנייה. היא ביטאה את קולו של דור שלם אשר נותר מצולק בחייו עקב מאורעות הזמן. רבים משיריה מבטאים תחושת אשם כבדה, שייתכן וקשורה גם לנסיבות חייה האישיות-משפחתיות בימי ילדותה בזמן התלאות שעברה משפחתה בזמן מלחמת העולם הראשונה ולאחריה. בחלק מהשירים עולה תחושת רדיפה של חבריה המתים ב הזיותיה ובחלומותיה (מחזור השירים "בלהות" מתוך "ברק בבוקר"). משירים אלו עולה תחושה אישית-קולקטיבית של רצון עז להגאל מאותן תחושות האשם, אך ללא כל יכולת לממש זאת. מוטיב האמונה חוזר הרבה בשירים אלה והרצון להאחז בה על מנת להיגאל מהאשם.

מתוך השיר "למי שאינו מאמין", המופיע בספר "עם הלילה הזה":

לבי ישן את שנתו
ואני ישנה.
חלומי כבד- שתיקה
ומתי מהלכים בשנתי
כבתוך מצודה עתיקה.
איך אתעורר משנתי
ואין בלבי אמונה
ואתה אינך מבקש דבר?

ערך מורחב - ספרות הילדים של לאה גולדברג

דמות המחברת מתוך הספר "נסים ונפלאות" (1954), איור מאת יחזקאל קמחי.

לאה גולדברג חיברה יצירות רבות לילדים: היא כתבה ספרי ילדים, שבין המפורסמים שבהם ניתן למנות את דירה להשכיר, המפוזר מכפר אז"ר, , מה עושות האיילות, מעשה בצייר, דב-דבוני בן דבים מצחצח נעלים, ידידי מרחוב ארנון, ו נסים ונפלאות. בנוסף כתבה שירי ילדים, אשר רבים מהם התפרסמו ואף זכו ללחן. דורות של ילדים התחנכו על שיריה ופזמוניה, ובהם "הדוב הצהוב", "שיר ההפלגה", "ברווזים", "מדוע הילד צחק בחלום" ו" פזמון ליקינטון".

דרכה של לאה גולדברג אל ספרות הילדים נסללה בפועל החל מיומה השני בארץ, וכמעט במקרה. מכריה השיגו עבורה משרה בעיתון "דבר", וכשנכנסה למערכת העיתון הציגוה בפני יצחק יציב. על יציב, עורכו הראשון של " דבר לילדים", מספרים שהיה מטה כל שיחה בענייני ספרות וסופרים לשאלה אם ניתן לבקש מן הסופר או המשורר שדובר בו זה עתה לתרום מפרי עטו למוסף, וכך נהג גם עם העולה החדשה. "אולי יש לך חומר לילדים", שאל אותה, "הכתבת שירי ילדים?" - והיא ענתה: "לא ניסיתי". "ובכן נסי" הייתה תשובתו. הגיליון הקרוב של המוסף עמד בדפוס אך בזה הבא כבר הופיע שירה הראשון לילדים, "פילי הקטן". עד מהרה התמנתה גולדברג לסגניתו של יציב, במקום הסופרת והעיתונאית ברכה חבס, ופרסמה בקביעות שירים וסיפורים לילדים. בשנת 1936 החלה בשיתוף פעולה עם אריה נבון, עמו יצרה את הקומיקס " אורי מורי", ואחר כך גם יצירות אחרות.

גולדברג כתבה ספרים רבים לילדים, אבל לא היו לה ילדים משלה. היא התגוררה ברחוב ארנון 15 בתל אביב, עם אמהּ. " ידידי מרחוב ארנון" הוא ספר הילדים הראשון של לאה גולדברג בפרוזה. הוא מכיל ארבעה סיפורים, הנקשרים כולם בהווי רחוב ארנון.

" והוא האור" הוא רומן בעל יסודות אוטוביוגרפיים שיצא לאור ב- 1946. גולדברג מתארת בו את מחלת הנפש של אביה. יצירה זו מונחת בתשתית יצירתה והיא שופכת אור רב על יסודות נפשה ועל אישיותה.

הספר פותח ב רצח אב סמלי. הגיבורה נורה פוגשת יהודי החוזר ושואל אותה במפגיע על אודות הייחוס המשפחתי שלה. נורה, שאינה מעוניינת להסגיר את העובדה כי אביה מאושפז ב בית חולים פסיכיאטרי, מנסה להתחמק משאלותיו של היהודי הסקרן, אך הדבר אינו עולה בידה, ולבסוף היא פולטת בזעם: "אין לי אב! אבי מת! השמעת, מת!..."
נורה "הורגת" את אביה ומנסה להתנתק מעברהּ. לאור אי-הצלחתה בכך, פניו של החולי הנפשי ממשיכות להציץ אליה ולהתגלות לה בדרכים שונות. נורה אומרת לבסוף: "כל העולם כולו חולה רוח" (עמ' 211), וב"משירי הבן האובד": "לעולם לא יסלח אביך/ לא סליחות הוא אגר בלב".

לאה גולדברג הייתה חובבת אמנות והעמידה יצירה פלסטית לצד זו הפואטית. בשנותיה האחרונות עסקה בציור, ברישום ובמלאכת הקולאז', אולם כבר בילדותה גילתה נטייה מובהקת אל התחום, אף יותר מאשר אל אמנות המילה. במסמך תולדות חייה אשר נמצא בעיזבונה וחובר בשנת 1968, כתבה גולדברג שהמורה לציור בבית ספרה ייעץ להוריה לשלוח אותה לשיעורי ציור פרטיים. משום שהמשפחה הייתה שרויה במצוקה כלכלית, שילמה גולדברג על שיעורי הציור הפרטיים בעצמה, מכסף שהרוויחה בשיעורים פרטיים שהעניקה.

גולדברג החלה ללמוד באקדמיה לציור בקובנה אולם עקב לחץ מן הסובבים אותה וציפיות משפחתה שתבחר בספרות כמקצוע, היא שוכנעה לעזוב את האקדמיה כעבור חודש. על החלטה זו השפיע גם פרסום שירה הראשון בעיתון.

בסיום לימודיה באוניברסיטת קובנה בשנת 1930, קיבלה גולדברג מלגה ונסעה ללמוד בגרמניה. בעקבות מעבר זה נפתחו בפניה אופקים תרבותיים חדשים אשר לא היו נגישים עבורה בליטא, והיא נחשפה אל יצירות אמנות מערביות רבות, מן העולם הנאו-קלאסי, הרנסאנסי והמודרני. ייתכן שאותה חשיפה מקבילה לאסכולות אמנותיות מסורתיות ומודרניות הביאה למתח המתקיים בין הקלאסי למודרני ביצירתה הספרותית. ברשימתה "תולדות חיים" ציינה גולדברג אמנים שאהבה במיוחד, בהם ציירי הרנסאנס קרלו קריולי, אניולו ברונזינו ו חוספה דה ריברה, וכן המודרניסטים ארנסט בארלאך , פאול קלה ו פבלו פיקאסו. אמנים אלו השפיעו על מכלול יצירתה, כאשר בין השאר שירה "חלום נערה" הושפע מתמונת מגדלנה של קריולי, ואילו התמונה "הקדוש סבסטיאן" של ריברה נזכרת ב סונטה גנוזה שלה ששמה "ברלין".

כאשר נשאלה גולדברג מדוע לא נמשכה ללימודי ציור, ענתה שאם העובדה שלא ציירה לא הפריעה לה זמן כה רב, סימן שלא הייתה אמורה לצייר.
גולדברג ראתה את הספרות כיעודה, אולם ב-1968 כתבה כי ארבע שנים קודם לכן "החלה פורצת מתוכי התשוקה הישנה". גולדברג הראתה את רישומיה לידידה האמן אריה נבון, אשר ייעץ לה להמשיך ביצירה. היא החלה לצייר עד אשר ציירה באופן יומיומי, והרחיבה את יצירתה גם למדיום הקולאז' ביולי 1968.

גולדברג איירה בעצמה את ספר הילדים פרי עטה, , את השיר הסיפורי אוקסן וניקולט שתרגמה מצרפתית, את המפוזר מכפר אז"ר שחיברה בהשראת סמואיל מרשק ואת תרגומה לספר הגרמני מאת אנטה פון דרוסטה הילסהוף. בנוסף, יצרה גולדברג איורים עבור המחזה בית ספר לנשים ל מולייר, אותו תרגמה לעברית, אולם אלה לא התפרסמו משום שחששה לפגוע במאיירת שנבחרה על ידי הוצאת הספרים, ולכן לא הציעה את איוריה. בריאיון עם תלמה אליגון משנת 1969 התייחסה גולדברג לקשר של כתיבתה עם ציוריה:

הדמויות המופיעות בציוריה של גולדברג הן פעמים רבות דמויות ספרותיות - מיצירותיה או מיצירות שתרגמה וערכה - המתבטאות באופן מוחשי במדיום הוויזואלי. לעיתים אף ניתן לזהות ביצירות מסוימות את דיוקנה של גולדברג באופן גלוי או סמוי. הנושאים בציוריה מגוונים ומציגים זכרונות, מסעות, ערים, טבע, נוף ודמיון. הם מתאפיינים בתיאורי אווירה יותר מאשר תיאורים ריאליסטיים. גולדברג ציירה בעיפרון, פחם, גואש, עפרונות צבעוניים, צבעי מים ושמן, ונהגה להתחיל ברישום גרסאות רבות עבור אותה יצירה: רישום שככל הנראה היה אימפולסיבי ואינטואיטיבי. בחלק מן הציורים מופיעים עומק ופרספקטיבה ובחלקם השטחה קווית מרומזת, ורובם נתחמו על ידי מסגרת. ציוריה העוסקים בנוף עירוני מורכבים מגוונים מונוכרומטיים כשחור, לבן, חום ואפור, היוצרים אווירת עצבות וניכור המתכתבת עם שיריה של גולדברג על תחושותיה בערים זרות.

בשנים האחרונות לחייה יצרה גולדברג קולאז'ים בהשפעת יצירותיה של האמנית שושנה היימן. אלו הורכבו בקפידה מגזרי נייר ומפות ששולבו עם כיתובים וציורי דיו, עפרונות, גואש וצבעי מים באופן צפוף, סמלי ועשיר בדימויים. בשנים 1968-1969 יצרה קולאז'ים בנושאי ירושלים והתנ"ך. גם על בחירתה ליצור במדיום זה התבטאה בריאיון עם תלמה אליגון:

יצירותיה הפלסטיות של גולדברג הוצגו בימי חייה בשתי תערוכות: הראשונה בבית האמנים בירושלים בשנת 1968, והשנייה בשנת חייה האחרונה, בגלריה בכפר מנחם, ב-1969. על תערוכתה האחרונה התפרסמה ביקורת אוהדת בעיתון " על המשמר":

גולדברג הותירה בעיזבונה אלפי ציורים, רישומים וקולאז'ים פרי יצירתה, בנוסף למפעלה הספרותי הענף.

פריטים מחדר עבודתה בתערוכת קבע בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים

יומניה האישיים של גולדברג התפרסמו בשנת 2005. היא החלה בכתיבתם, בעברית, באוקטובר 1921 בקובנה בהיותה בת עשר בלבד. הפרסום עמד בסתירה לקנאות שבה התייחסה לפרטיותה, והעניין עורר ויכוח ציבורי.

על זהותה התרבותית:

שורות אחדות המסכמות את כמיהתה העצומה לאהבה, את הייאוש מהסיכוי להשיגהּ ואת ההשלמה שהיא מחוץ לטווח השגתה:

סדרת נדי מאת איניד בלייטון, בתרגום יפה קרינקין ובעריכתה של לאה גולדברג, בהוצאת ש. זימזון, תל אביב:

נדי אין כמוך, 1964.

נדי נוסע לארץ הצעצועים, 1964.

הידד נדי קט, נדי, 1968.

נדי והמכונית, 1968.

נדי שוב כאן, 1971.

נדי על שפת הים, 1971.

נדי וטסי, 1972.

נדי בצרה גדולה, 1972.

נדי ותעלוליו, 1974.

נדי ומחק הפלאים, 1974.

היינריך מאן, מסטננדאל עד פרנס, (תרגום מגרמנית). מרחביה, הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, 1941.

רוזה לוקסמבורג, מכתבים מבית הסוהר (תרגום מגרמנית), ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, הוצאה ראשונה 1942 ומהדורה מחודשת 2009

אלי ינס, תמונות: חנה ריבקין-בריק, אלה קרי הילדה מלפלנד, ספריית פועלים 1954

אלדין ומנורת הקסמים שלו, 1950

חנה וולקוב, פרג, ואבא קובנר, ישראל (עורכים), מ' מ' (ליקוט ועיצוב), אין פרפרים פה, לקט שירים וציורים של ילדי גטו טרזיינשטט 1942-1944, ירושלים 1977

לב טולסטוי, האחיות, 1946.

סמואיל מרשק, ספר על ספרים (יצא לאור 1947), תורגם: 1957.

היינריך מאן, נעורי המלך הנרי הרביעי, שתי מהדורות שונות: ספרית הפועלים והוצאת הקיבוץ הארצי, השומר הצעיר, סדרה בעריכת עזריאל אוכמני, 1960.

לואיג'י פיראנדלו, אנריקו הרביעי, הועלה ב'הבימה' באוקטובר 1955, פורסם בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017

לואיג'י פיראנדלו, כל אדם והאמת שלו

רנטה ויגנו, אנייזה הולכת למות, תרגמה מאיטלקית לאה גולדברג, 1951.

לב טולסטוי, המת החי, הועלה ב'הבימה' בינואר 1954, תרגום: לאה גולדברג, פורסם ב'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך יא, עמ' 401-451 (2019).

ריינר מריה רילקה, שיר האהבה והמות של הקורנט כריסטוף רילקה - תרגום חלקי (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019.

פדריקו גארסיה לורקה, חתונת הדמים, תורגם עבור הפקה של הקאמרי ב-1946, פורסם בדחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020.

מיכאיל פרישווין, חברבור חית-היער, אנקורים- ספרית פועלים, 1943.

פסיפס של לאה גולדברג ורחל המשוררת בבית הפסיפסים ביפו

לוחית זיכרון ללאה גולדברג בכניסה לגימנסיון העברי לשעבר בקובנה שבליטא

על אף המעמד אליו הגיעה יצירתה, והמוניטין שזכתה לו עם השנים כאחת מגדולות המשוררים העבריים, ידעה גולדברג בחייה אך מעט הוקרה ליצירתה. בשנת 1970, השנה בה הלכו לעולמם היא ושותפה לחבורת "יחדיו", נתן אלתרמן, הוספד אלתרמן בעיתונות כ"מצפון האומה" וכמוביל השירה העברית בעתו. גולדברג, מאידך, הוזכרה במילים מעטות כ"פרופסורית מוערכת אשר פרסמה מספר ספרי שירה לילדים ולמבוגרים, וכן הייתה למתרגמת וחוקרת מעולה".

זמן קצר לאחר מותה החלה התעניינות גוברת ביצירתה, הן במחקר והן כמשוררת שרבים משיריה שהולחנו הפכו ל נכסי צאן ברזל בזמר העברי.

באותה השנה התפרסם לחנה של דפנה אילת לשירה " משירי ארץ אהבתי" ביוזמתה ובביצועה של חוה אלברשטיין וזכה להצלחה גדולה.

כעבור מספר שנים התפרסם לחנו של מוני אמריליו לחלק השני של הטרילוגיה, " בארץ אהבתי השקד פורח" בביצוע צוות הווי חטיבת הצנחנים עם הסולנית רוחמה רז שזכה גם הוא להצלחה גדולה.

אלבום הבכורה של צילה דגן אשר כלל ארבעה שירים של גולדברג אותם הלחין דני ליטני, בהם " ולא היה בינינו אלא זוהר" ו"נחל שלי". ליטני עצמו הוציא באותה השנה תקליט שדרים בו כלל הלחנה שלו לשירה של גולדברג "דלילה".

בהמשך שנות השבעים זכו שירים רבים של גולדברג להלחנה, והפכו לאהובים ביותר בעולם המוזיקה הישראלי, בהם השירים : " זה מכבר" (לחן: מתי כספי/ ביצוע: אושיק לוי), " את תלכי בשדה", ( חיים ברקני/ חוה אלברשטיין), "מה יהיה בסופנו" ( אשר ביטנסקי/ נורית גלרון), וכן השיר " סליחות" (לחן: עודד לרר), אותו שרה יהודית רביץ הצעירה בשנת 1977 ב פסטיבל הזמר ובעקבותיו זכתה לחשיפה רחבה. אלברשטיין הוציאה בשנת 1980 את אלבומה אני הולכת אלי שנקרא בעקבות שירה של גולדברג אותו הלחין נחום היימן. בשנים שלאחר מכן, זכו שיריה של גולדברג ללחנים נוספים. בין השאר, להקת " בלאגן" (שעם חבריה נמנו דן תורן, יובל מסנר ו דנה ברגר שכללו באלבומם את השיר "שלושה ימים", וכן הזמרת אחינועם ניני, שאלבומה השני כולל כמעט כולו שירים של גולדברג (ביניהם השיר "הוא", הידוע יותר כ"בואי כלה").

בשנת 2003 הוציאה חברת " נענע דיסק" את הפרויקט "שרות לאה גולדברג", ובו אמניות עכשוויות מלחינות ומבצעות משיריה. בין המוזיקאיות שהשתתפו באלבום היו אהובה עוזרי, רונה קינן, הדרה לוין ארדי, יסמין אבן, קרני פוסטל, שרון רוטר ו אפרת בן צור.

בשנת 2006 התיאטרון הקאמרי ערך, הפיק וביצע מחווה לגולדברג.

בשנת 2010 הועלתה הצגת היחיד "אולי מחר אני אהיה", אותה יצרה ומבצעת השחקנית שירה פרבר על פי יומניה של גולדברג, שיריה וכתבים נוספים. ההצגה מתארת את מהלך חייה של לאה גולדברג עד גיל 40, את בדידותה וחוסר יכולתה ליצור קשר אינטימי.

בשנת 2011, במלאת מאה שנה להולדתה, הוקרן בבכורה במסגרת פסטיבל דוק-אביב סרטו של יאיר קדר "לאה גולדברג בחמישה בתים" על חייה ויצירתה של גולדברג. הסרט הופק במסגרת פרויקט " העברים", וזכה לתמיכת שירות הסרטים הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע ולטלוויזיה והרשות השנייה. הסרט הוקרן בעשרות הקרנות ברחבי הארץ ובעולם, ושודר ב ערוץ 10 וב ערוץ 2 פעמים אחדות.

פסטיבל חיפה להצגות ילדים, המתקיים מדי שנה ב תיאטרון חיפה, הוקדש באותה שנה ליצירתה, וחוקר הספרות גדעון טיקוצקי והקולנוען יאיר קדר יזמו את חגיגות מאה השנה להולדתה. במסגרתן ערכו ערבי לאה גולדברג ברחבי הארץ בשיתוף מרכז הספר והספריות, הוציאו לאור מארז מיוחד, שכלל את ספרו של טיקוצקי "האור בשולי הענן", ואת סרטו של קדר "לאה גולדברג בחמישה בתים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, יזמו ערב הוקרה שנערך בשיתוף התיאטרון הקאמרי, התזמורת הפילהרמונית, גלי צה"ל ו הטלוויזיה החינוכית, את הכנס האקדמי הבין אוניברסיטאי שהוקדש ליצירתה והקמת אתר אינטרנט על יצירתה עם הספרייה הלאומית. בקמפוס הר הצופים, ליד הספרייה המרכזית הוקמה לרגל 100 שנה להולדתה במימונה של קרן צביה ברלינסקי-פינת זיכרון המשמשת גם כפינת הסבה ולימוד. בפינה זו מוצגים רהיטים ופרטים מקוריים אחרים מחדרה באוניברסיטה העברית, מכתבים מתיקה האישי באוניברסיטה ועוד.

בשנת 2010 הוצב בקובנה שלט לכבודה בבניין שבו שכנה הגימנסיה שבה למדה.

בשנת 2013 נחנך בית ספר ממלכתי בנתניה על שמה

בשנת 2014 החליטה עיריית יבנה לקרוא את שם בית הספר לאמנויות בעיר לזכרה

בשנת 2016 נפתח בית ספר חדש בכפר סבא בשכונה הירוקה שנקרא על שמה

ב-10 באפריל 2011 נבחר דיוקנה של לאה גולדברג, ביחד עם שאול טשרניחובסקי, נתן אלתרמן ורחל המשוררת, להתנוסס על גבי השטרות החדשים של מדינת ישראל. בשנת 2017 הנפיק בנק ישראל שטר של 100 שקלים עם דמותה של לאה גולדברג

תחנה של הרכבת הקלה בירושלים בשכונת נווה יעקב נקראת על שמה

בשנת 2020 צוירה תמונתה על קיר ביתה ברחוב קסטוצ'יו בקובנה, ליטא.

חנוך גיא (קנר), ציפור ססגונית: מחקר בתימות ובסימבולים בשירתה של לאה גולדברג, 1971. (הספר בקטלוג ULI)

עפרה יגלין, אולי מבט אחר: קלאסיות מודרניות ומודרינזם קלאסי בשירת לאה גולדברג, עריכה לאה שניר, אוניברסיטת תל אביב, 1997. (הספר בקטלוג ULI)

עפרה יגלין, שירי אהב"ה ושירי זה"ב: הסונטות של לאה גולדברג, 2008. (הספר בקטלוג ULI)

עמיה ליבליך, אל לאה, רומן ביוגרפי, 1996. (הספר בקטלוג ULI)

טוביה ריבנר, לאה גולדברג: מונוגרפיה, תל אביב: ספרית פועלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1980. (הספר בקטלוג ULI)

מי־טל נדלר, הַמּוּסָךְ מוסף לספרות, מרחבים, זמנים ורכבות ביצירות המוקדמות של לאה גולדברג, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 04.03.2020.

א"ב יפה, פגישות עם לאה גולדברג, הוצאת צ'ריקובר, 1984. (הספר בקטלוג ULI)

רחל ואריה אהרוני (עריכה), יומני לאה גולדברג, הוצאת ספרית פועלים, 2005. (הספר בקטלוג ULI)

יפעת וייס וגדעון טיקוצקי, נערות עבריות: מכתבי לאה גולדברג מן הפרובינציה 1935-1923, ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, 2009. (הספר בקטלוג ULI)

גדעון טיקוצקי, האור בשולי הענן: היכרות מחודשת עם יצירתה וחייה של לאה גולדברג, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2011. (הספר בקטלוג ULI) גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר".

שרה בן-ראובן, כעץ באפלת היער: על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן, 2013. (הספר בקטלוג ULI)

יפעת וייס, נסיעה ונסיעה מדומה: לאה גולדברג בגרמניה, 1933-1930, מרכז זלמן שזר, 2014. (הספר בקטלוג ULI)

נטשה גורדינסקי, בשלושה נופים: יצירתה המוקדמת של לאה גולדברג, מאגנס, 2016. (הספר בקטלוג ULI)

גדעון טיקוצקי (עורך), אולי רק ציפורי מסע, חליפת מכתבים, ספריית פועלים, 2017. (הספר בקטלוג ULI)

חיה שחם, על גבול האור: חתכים והתבוננויות ביצירת לאה גולדברג, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2017. (הספר בקטלוג ULI)

לאה גולדברג - חמישה פזמונים עבור ערב מערכונים שכתב וביים יצחק נוז'יק ושנערך בתיאטרון 'המטאטא' ב-1943 תחת הכותרת 'המת החי'. בתוך 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך י', 2018.

לאה גולדברג - על אמנות התרגום (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט־שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יב', 2020.

שהם סמיט, יקינתון: ספור על חברות ושיר, הוצאת כנרת, 2015. (הספר בקטלוג ULI)

שהם סמיט, דודה לאה, הוצאת כנרת, 2016. (הספר בקטלוג ULI)

רות נצר, והוא האור של לאה גולדברג - הגבר, התהום והאור, בתוך: נפש הספרות: מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני, כרמל, 2021. (הספר בקטלוג ULI)

לאה גולדברג - על דבורה בארון (מעיזבון המשוררת), דחק, כרך טו', 2022.

שירי הילדים של לאה גולדברג משקפים את ראשית התרבות הישראלית, הארץ, 2023.

ב בית הספרים הלאומי מצויים מאמרי ביקורת ופרשנות רבים מאוד על יצירתה של גולדברג. להלן כמה מהם:

חמוטל בר-יוסף, "על הפריחה" (לאה גולדברג, דנטה והסימבוליזם הרוסי), בתוך: פגישות עם משוררת, 2001

חמוטל בר-יוסף 'משקל ה"דול'ניק" ב"שיר בכפרים" של לאה גולדברג', בתוך: ספר יצחק בקון, בעריכת אהרון קומם, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1992 עמ' 99-116.

חמוטל בר-יוסף, "לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי", ממרכזים למרכז: ספר נורית גוברין, בעריכת אבנר הולצמן, מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב תשס"ה, עמ' 437-459.

זיוה שמיר, "הסתכלות בדבורה" - דיוקן המשורר כאיש זקן, לאה גולדברג משלחת עוקץ במקטרגיה, בתוך: פגישות עם משוררת, 2001.

מנוחה גלבוע, על שלושה רבדים בשיר "דג הזהב" ועל זיקתו לכלל שירתה של לאה גולדברג, בתוך: מחקרים בספרות ילדים, תשמ"ה-1985.

אוריאל אופק, בין סופר ילדים לקוראיו, על לאה גולדברג, בתוך: הספרות, 27, 1978.

חיים שוהם, אורן ונוף - מודל רומנטי ומודל ציוני, עיון משווה בשיר של היינה ובשיר של לאה גולדברג ["ארן"], בתוך: , 16, 1982.

מאיה אגמון-פרוכטמן, מסביב לנקודות: עיון בשיר הילדים בגישה תחבירית, על התחביר בשירי לאה גולדברג, בתוך: ספרות ילדים ונוער, 7, 1981.

יחיאל קדמי, על "אילנות" של לאה גולדברג, מתוך על המשמר, ערב פסח תשל"ח-1978.

גדעון עפרת, האמת של השקרים הקטנים, על מחזותיה של גולדברג, הארץ, ינואר 1980.

שלומית קינל, צד האור של לאה גולדברג, מקור ראשון, יוני 2009.

נוית בראל, "אבדות ומציאות" - רצנזיה על הרומן הגנוז "אבדות" מאת לאה גולדברג. בתוך: Time Out Tel Aviv. עמ' 160. 18 בפברואר 2010

אילנה נאמן, "ים בחלון: העזבון הדרמטי של לאה גולדברג", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1997.

גדעון טיקוצקי, כמוסת הזמן של לאה גולדברג (שלוש מחשבות עם עריכת שיריה הגנוזים), באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 27.06.2019

אביבית משמרי, בפסיעות הפחד: לאה גולדברג והחשש מטירוף, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 23.01.2020

אביבית משמרי, ספרה הקטן של לאה גולדברג, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, מאי 2021

ליאור טל שדה, כשרוזה האדומה ולאה גולדברג יצאו לטייל בשדה, תרבות וספרות - הארץ, 15.5.20

אתר לזכרה של גולדברג, כחלק מאתר הספרייה הלאומית

לאה גולדברג, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"

לאה גולדברג, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית"

'גולדברג, לאה', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 133-134 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1331-1332).

לאה גולדברג, תולדות חיים, באתר הארץ

לאה גולדברג, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)

מעין הראל, לאה גולדברג, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)

יותם שווימר, מכתבי לאה גולדברג שלא פורסמו מעולם, באתר ynet, 14 בינואר 2014

עופר אדרת, מכתבי לאה גולדברג נחשפים: "אינני יוצאת, חיי נעים בין הספר לשדה", באתר הארץ, 14 בינואר 2014

מכתבי לאה גולדברג אל טוביה ריבנר (1969-1949), באתר הספרייה הלאומית

22 שיחות וידאו על לאה גולברג, באתר "העברים"

הדר בן-יהודה, מעשה בציירת: לאה גולדברג, "הספרנים": בלוג הספרייה הלאומית, 29.05.2018

לאה גולדברג מקריאה משיריה - אסופה

הצצה לארכיונה של לאה גולדברג(הקישור אינו פעיל) באתר מכון גנזים של אגודת הסופרים

1. ^ על מקום הולדתה יש שתי עדויות שונות שלה עצמה, המופיעות בצילומי המסמכים המובאים בערך. על-פי עדות אחת נולדה בקניגסברג, ועל-פי עדות אחרת נולדה בקובנה שב1 ליטא, שהייתה באותה עת בשליטת רוסיה. גם מקורות אחרים מעידים כי נולדה בקובנה. הסיבה לציון שני המקומות נובעת מהעובדה שמשפחתה של גולדברג התגוררה בקובנה, אולם משום שאמה איבדה שני תינוקות במהלך הלידה קודם ללידתה של לאה, היא העדיפה לעבור לקראת הלידה לקניגסברג שבגרמניה, ששירותי הרפואה בה היו טובים יותר. לאחר הולדתה של לאה חזרה האם לקובנה. את הסיבה לקיום שתי העדויות הסותרות שלה עצמה מבהירה חוקרת שירתה, פרופ' חמוטל בר יוסף: "לאה גולדברג נולדה בקניגסברג, שגם במאה העשרים הייתה עדיין מרכז חשוב של תרבות ההשכלה הגרמנית, אך קובנו (קאונאס בליטאית) הוא זיכרון הילדות הראשון שלה" (חמוטל בר יוסף, לאה גולדברג והשיר העממי הליטאי, ספר היובל לפרופ' נורית גוברין "ממרכזים למרכז", תל אביב תשס"ה, עמ' 439).2

2. ^ מתה המשוררת לאה גולדברג, מעריב, 15 בינואר 1970, המשך
לאה גולדברג, דבר, 16 בינואר 1970
לאה גולדברג, דבר, 16 בינואר 1970

3. ^ יאיר קדר, נפרדנו כך, באתר ynet, 3 בינואר 2010

4. גדעון טיקוצקי ויפעת וייס, ^ הצעירות מן הגבולות, עמ' 2

5. על גולדברג ועל קאהלה ראו:^

יפעת וייס, '"אִישׁ עִם חַיָּיו מִשְּׁנֵי עֶבְרֵי הַזְּמַן" - לאה גולדברג, פאול ארנסט קאהלה ותובנת החולין', יד ושם: קובץ מחקרים, ל"ז (1), תשס"ט, עמ' 111-143.

אלכס דורון, הפרופסור שהגן על לאה גולדברג, באתר nrg‏, 21 באפריל 2009

6. פורסם מאוחר יותר גם בקובץ "^ בסער" בעריכת יעקב פיכמן

7. ^ תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ו, 2, עמ' 341

8. ^ אילת נגב, החיים הסודיים של לאה גולדברג, באתר ynet, 8 ביוני 2003.

9. ^ 1 2 3 לאה גולדברג, "תולדות חיים", בתוך לאה גולדברג: עוד חרוז אחד, בעריכת ישראל גרינפלד (כפר ורדים: גלריה טל, 2013), 8-7.

10. ^ 1 2 3 גדעון טיקוצקי, "מעשה בציירת", בתוך לאה גולדברג: עוד חרוז אחד, 16-10.

11. ^ 1 תלמה אליגון, "פגישה עם לאה גולדברג", מעריב, "ימים ולילות", עשרים וארבעה בינואר, 1969, 2.2

12. ^ עדי גרינפלד, "לצייר עלה ירוק", בתוך לאה גולדברג: עוד חרוז אחד, 23-22.

13. ^ מ.י, "עם נעילתה של תערוכת הקולאז'ים של לאה גולדברג", על המשמר, 26.9.1969, 6.

14. ^ יומני לאה גולדברג, ילדות ובחרות ב, יום חמישי 3.11.27, עמ' 117.

15. ^ יומני לאה גולדברג, ילדות ובחרות ג, יום ב' 11.3.29, עמ' 190-189.

16. ^ דורון קורן, גולדברג נגד גולדברג, באתר ynet, 29 במאי 2007

17. ^ יותם שווימר, הילדים של השכונה עם המחברת הנכונה, באתר ynet, 26 במאי 2011
יעקב צ. מאיר, חלמתי על תימנים מהמחנות, מתמרדים ושוחטים אותנו, באתר הארץ, 5 בינואר 2017
שושנה שרירא, על "נסים ונפלאות" מאת לאה גולדברג, "החינוך" חוברת א-ד 1958.

18. ^ אנה הרמן, החבר המקסים של המפוזר מכפר אז"ר, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2013

19. שירי לב-ארי, ‏^ את תלכי בשדה הספרות, באתר גלובס, 1 באפריל 2009
אריק גלסנר, והיא האור: כל הסיפורים של גולדברג, באתר nrg‏, 6 באפריל 2009
דורון קורן, ונתחיל מהסוף, באתר ynet, 16 באפריל 2009
נעמה צאל, לבבה היה פה ולבבה היה שם, באתר הארץ, 14 באפריל 2009

20. ^ שני פוקר, כינוס כל שירי הילדים של לאה גולדברג הוא פרויקט גרנדיוזי, באתר הארץ, 10 באפריל 2023

21. מחווה ליוצרים שהופקו על ידי התיאטרון הקאמרי, תחקיר, עריכה, וקטעי קישור רחל ו^ אריה אהרוני, "מחווה ללאה גולדברג, 2006"

22. ^ לאה גולדברג בחמישה בתים - אתר האינטרנט של הסרט

23. אסתי סגל, ‏^ שדות גולדברג - "היא ביטאה נאמנות ליושר, יושר שעלה לה ביוקר, כרגיל", באתר גלובס, 4 בפברואר 2009
יפעת וייס וגדעון טיקוצקי, פותחים ספר, נערות עבריות, באתר הארץ, 2 בפברואר 2009
רויאל נץ, קיבלתי את גלויתך, באתר הארץ, 12 באפריל 2009

# data[].attributes.attachment_link.title
לאה גולדברג - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
לידה 29 במאי 1911 קניגסברג, גרמניה פטירה 15 בינואר 1970 (בגיל 58) ירושלים, ישראל מדינה ישראל לאום ישראלית מקום קבורה הר המנוחות עיסוק משוררת, סופרת, פרופסור לספרות כללית, מתרגמת ומבקרת ספרים מקום לימודים אוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, אוניברסיטת בון שפות היצירה עברית תחום כתיבה שירה ו ספרות

# data[].attributes.headline
לאה גולדברג כתבה שיר

# data[].attributes.body
לאה גולדברג כתבה שירים, סיפורים לכל הגילאים.
תעודת זהות:
שם: לאה גולדברג
תאריך לידה: 29/5/1911
תאריך פטירה: 15/1/1970 (בגיל 58)
מקום לידה: העיר קניגסברג שבגרמניה
שנת עליה לארץ: 1935
עיסוקים: משוררת וסופרת לכל הגילאים

# data[].attributes.body
אביה של חנה סנש נפטר שהייתה בת שש.
חנה סנש נולדה  17 ביולי 1921
היא עלתה לישראל בשנת 1939

תפקידה היה צנחנית , חלוצה ומשוררת .
השתתפה במלחמת העולם השנייה ..

חנה עלתה לעולמה בתאריך 7 בנובמבר 1944
נקברה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.

# data[].attributes.headline
נשיאה הראשון של מדינת ישראל

# data[].attributes.subject
נשיאה הראשון של מדינת ישראל

# data[].attributes.body
נולד: 27 בנובמבר 1874
נפטר: 9 בנובמבר 1952

כיהן כנשיא מ1949-1952

עסק ביוכימיה ובנוסף עסק בפעילות ציונית.

# data[].attributes.body
אילן רמון נולד בשנת ב20 ביוני 1954
נהרג באחת בפבאור 2003
הוא היה בחלל 15 יום
היה האסטרונאוט הישראלי הראשון על הירח
הוא היה גר ברמת גן
אשתו נפטרה ב 17.12.18
שימש מומחה מטען בצוות מעבורת החלל קולומביה במסגרת משימת sts
107