# data[].attributes.body
Det er en meget teksttung padlet og der er nok også for meget copy paste fra Håndbog til dansk involveret. Prøv at formulere det med egne ord, så det bliver mere overskueligt og læg modeller og billeder ind. Den er ikke særligt læsevenlig lige nu.

Desuden har I misforstået opgave, da I jo kun havde grundforløbet og kommunikation er derfor ikke en del af jeres område.

Hilsen Niels

# data[].attributes.body
Årsagsargument: argumenteres med, at en ting er årsag til at en anden ting sker. F. eks påstanden, du får hvide tænder ved brug af Colgate.

Vigtigt at spørge hvad påstanden underbygges af. Dokumentation og forskning f.eks.

Tegnargument: to ting optræder sammen, så det ene er et tegn eller symbol på den andet. Eks: røg i skorstenen ser vi som et tegn på, at nogle er hjemme.

Klassifikationsargument: det, der gælder for mange, gælder også for den enkelte. Eks: Sokrates er dødelig fordi mennesker er dødelige. Dette er logisk.

Problemet opstår, hvis man antager at en dreng kommer fra tvangsægteskab, fordi han er muslim. Her er der tale om en regulær fordom. Der er en stor usikkerhed i dette argument, det er ikke logisk.

Generaliseringsargument:det der gælder for den enkelte, gælder for alle. Modsat klassifikationsargument. Jo større udvalg generaliseringen bygger på, jo mere troværdig. Fra del til helhed.

Sammenligningsargument:Bygger ofte på retfærdighedsprincip, alle skal behandles lige. Argumenteres med at to ting har flere lighedspunkter.

Autoritetsargument: En bestemt autoritet støtter op. 1) bestemte personer eller institutioner. Vertikale (venner) og horisontale autoriteter (idol, myndighed). 2) Kvantitetsargument, mange er enige/uenige. 3) Almen sund fornuft. 4) Tradition. 5) Historie. 6) Erfaring. 7) Naturligt. 8) Moralsk rigtigt.

Moderne/nye argument:noget er rigtigt fordi det er nyt. Umoderne er ikke rigtigt.

Motivationsargument: vækker modtagers følelser. Skræmmer, social/status, lykke, tryghed, individualitet, solidaritet.

# data[].attributes.body
- De to genres karakteristika blandes.

- Blandingsformer kan skabe ny genre.

- Blanding af genrerne sker oftest, for at skabe (i fiktion) mere virkelighedsnær fornemmelse, (i fakta) for at appellere til forestillingsevnen og fantasien.

Dobbeltkontrakt- vi skal både oprette fakta- og fiktionskontrakt. Skal læse som både fakta og fiktion.

# data[].attributes.body
Forpligtet på virkeligheden. Informerer om ting der er sket eller sker. Forlanges at kunne dokumentere påstande. Kan inddeles i tre undergenrer:

Den informerende-fokus på meddelelsen/sagen.

Den vurderende-Fokus på afsender.

Den opfordrende-fokus på modtager.

Faktakoder - forfatter og fortæller er som regel den samme, fremgår tydeligt. Det vigtigste kommer altid først, viden tilbageholdes ikke.

Faktakontrakt: læser faktatekster på denotativt niveau, den bogstavelige betydning. Afsenderen skal sørge for at videregive mest mulig nyttig info til læseren, skal ikke overlades tomme pladser.

Faktatekster som regel kendetegnede ved at være overbestemte, altså konkrete og informerende.

# data[].attributes.body
Fiktion er opdigtet, skaber spænding og forventninger, kan være baseret på virkeligheden. kan belyse etiske og moralske dilemmaer i menneskers liv.

Fiktionskoder- Forfatter og fortæller fremstår ikke som den samme. Tilbageholder viden, for at skabe spænding. Tegn, der bruges til at skabe spænding og indlevelse.

Fiktionskontrakt- læser fiktion som opdigtet, vi er opmærksomme. Vurderer efter spænding, god, kedelig osv.

# data[].attributes.body
Kort form
Påstand: synspunkt eller holdning afsenderen søger at vinde tilslutningen til hos modtageren. Centralt i argumentationen.

Belæg: begrundelserne, grundlag, viden afsender bygger påstand på.

Hjemmel: det underliggende belæg skaber logisk sammenhæng mellem påstand og belæg. Hjemlen er som regel underforstået, står ikke direkte i teksten. Findes ved at spørge: hvordan hænger belæg og påstand sammen? Hvis man undersøger styrken af et argument undersøges hjemlen.

Toulmins udvidede argumentationsteori
Rygdækning: styrke af belæg og argumentation. Henvisning til forskning på området eller yderligere dokumentation. Spørg: hvilke holdepunkter har afsender for at sige, at hjemlen er korrekt?

Gendrivelse: imødegå kritik fra modtager. Styrker sin egen troværdighed, foregriber modtagers indvendinger mod sin påstand. Modtager får ikke mulighed for at påpege fejl i afsenders argumentation.

Styrkemarkører: ord der understreger i hvor høj grad afsender står inde for denne påstand. Optoning eller nedtoning.

# data[].attributes.body
Den informative tale møder vi for eksempel, når vi går til et foredrag om et bestemt emne. Det kan være et foredrag om "Retorikken i det antikke Grækenland". Formålet med den informative tale er at belyse og forklare et bestemt emne for tilhørerne. Det gælder for taleren om at være så præcis i sine forklaringer som mulig, have dokumentationen i orden og et tilstrækkeligt overblik over emnet.

Den politiske tale kan selvfølgelig være politikerens tale på et vælgermøde, men det kan også være den tale, vi selv holder, når vi forsøger at overbevise andre om, at vi har ret i et bestemt synspunkt, f.eks. at rygning er usundt. Formålet med den politiske tale er først og fremmest at vinde tilslutning for sine synspunkter og få tilhørerne til at ændre deres holdninger. Det kræver, at man fremstår troværdigt, og at man er skarp og klar i sin argumentation.

Lejlighedstalen handler om værdier. Den har som regel til formål at mindes eller hylde bestemte personer, institutioner, begivenheder eller ideer, der ifølge taleren og modtagerne repræsenterer vigtige værdier, og samtidig lægge afstand til andre værdier. Talen kan være en bryllupstale eller en 1. maj tale, men det kan ligeledes dreje sig om en tale på en langt alvorligere baggrund, som f.eks. den norske statsministers nytårstale i 2011, samme år som drabene på de mange unge på øen Utøya fandt sted. Retorikforskeren Celeste Michelle Condit peger på tre vigtige funktioner for lejlighedstalen. Den skal være forståelsesskabende og i stand til at forklare eventuelt foruroligende eller alvorlige hændelser for modtagerne. Den skal være fællesskabende og knytte an til værdier, som modtagerne deler. Og den skal endelig fremvise talerens veltalenhed og evne til at fange og underholde sit publikum.

Selv om talegenrerne grundlæggende er forskellige, kan der godt optræde blandinger. F.eks. kan en konkret tale godt trække på elementer fra både den politiske tale og lejlighedstalen.

Ciceros pentagram

Den romerske filosof og politiker Cicero (106 til 43 f.v.t.) omtaler fem faktorer af betydning for en tales succes: afsenderen, modtagerne, emnet, situationen og det sprog, der benyttes. De fem faktorer udgør hjørnerne i et pentagram. Man bliver nødt til at tage stilling til alle fem forhold, når man udarbejder og fremfører en tale. Ændres blot én af faktorerne (f.eks. modtagerne) må taleren vurdere, om der også skal foretages ændringer i nogle af de andre faktorer for at gøre talen så effektfuld som mulig.

Disposition

En tale eller tekst, der ønsker at vinde modtagernes tilslutning til nogle synspunkter, skal være godt disponeret. Den følgende disposition bygger i sit udgangspunkt især på den politiske og den juridiske tale.

Appelformer

Ifølge Aristoteles kan en tekst eller en tale forsøge at vinde tilslutning til sine synspunkter ved at benytte forskellige appelformer. Man kan appellere til modtagerne ved hjælp af fornuft (logos), troværdighed (etos) og ved at tale til modtagernes følelser (patos).

Logos: Når afsender bruger logos for at vinde tilslutning til sine synspunkter, appellerer han/hun til modtagernes fornuft og logiske sans Afsenderen holder sig til sagen, bestræber sig på at være objektiv, argumenterer og underbygger sine argumenter med saglige belæg, eventuelt også med fakta i form af tal og statistik. I en tekst eller tale kommer logosappellen desuden til udtryk i et neutralt ordvalg, og i den mundtlige tale viser det sig i en behersket fremtræden. Faren kan bestå i, at det bliver kedeligt, hvis der udelukkende benyttes logosappel.

Du skal købe dyner i JYSK. De er billige, og de er slidstærke.

Patos: Når afsender bruger patos for at vinde tilslutning til sine synspunkter, appellerer han/hun til modtagerens følelser og umiddelbare stemninger (glæde, munterhed, skyld, skræk, ansvar, vrede, længsel, drømme). I en tekst eller tale kommer patos til udtryk i et tydeligt engagement, i mange værdiladede ord og i brugen af sproglige billeder og figurer.

Du skal købe dyner i JYSK. Du vil elske dem.

Etos: Etos drejer sig først og fremmest om afsenderens troværdighed. En afsender, der har et godt omdømme elle image hos modtagerne, eller hvis synspunkter støttes af andre, der har et godt omdømme, har større chancer for at vinde tilslutning end en ukendt. Man taler her om forventningsetos. Det kan være eksperten, der udtaler sig på et område, som vi på forhånd ved eller må gå ud fra, at han eller hun kender til, eller det kan være en person, vi på forhånd har tillid til, ser op til eller har sympati for, der udtaler sig. Afsenderen kan også låne troværdighed fra andre personer eller institutioner med et godt omdømme ved at henvise til dem i teksten eller talen. Afsenderens etos er imidlertid ikke blot en forventningsetos – dvs. en etos der bringes med ind i situationen. Etos kan også være en situationsetos, der opbygges i kraft af den troværdighed, afsenderen udviser og opbygger i selve situationen. Ifølge Aristoteles har tre egenskaber betydning for afsenderens troværdighed i situationen: han eller hun skal være vidende, have en "god karakter" og vise velvilje overfor modtagerne. Med vidende menes der, at afsenderen skal have indsigt i det, han eller hun taler om og have styr på sit stof. Den "gode karakter" handler om, at afsenderen skal fremstå sympatisk og med en høj moral. Og med velvilje overfor modtagerne menes, at man så vidt mulig skal forsøge at imødekomme modtagernes ønsker og behov og søge et fælles, positivt udgangspunkt med dem, selv når man ved, man er uenig med dem.

Go'daw, jeg hedder Lars Larsen – Jeg har et godt tilbud.

Aristoteles anerkendte de tre appelformer som ligeværdige. Det afgørende er, hvordan man formår at tilpasse brugen af de tre appelformer til selve den konkrete talesituation.

# data[].attributes.body
Denotation - grundbetydning
Konnotation - medbetydning

# data[].attributes.body
- Sushi Sunshine

# data[].attributes.body
Den alvidende fortæller:

1. Har det fulde overblik over handlingsforløbet

2. ved alt om alle

3. Adgang til deres følelser, tanker og fortid

4. Fortælleren er sjældent en del af handlingen

5. Fortælleren udvælger, hvad læseren skal vide

Den Personbundne fortæller:

1. Fortæller er ofte en del af handlingen

2. Følger en eller få personers synsvinkel

3. Har kun adgang til den persons tanker og følelser

4. Vi let identificere os med fortælleren

Den objektive fortæller:

1. Har ikke adgang til personernes tanker og følelser

2. Kun observere fortællingens personer udefra

3. registrere deres handlinger - ligesom et kamera

4. Flue på væggen (fortæller)

Jeg - fortælleren:

1. Har adgang til egne tanker og følelser, men ikke til andres

2. Kun ser og hører historien fra jeg 'ets synsvinkel

3. Vi kan ikke være sikre på, at det hele sandheden, der fortælles.

# data[].attributes.body
- Tekst; "Som englene flyver"

Komposition:
Episke Tekster:

Noveller, romaner of eventyr - går under epik

Epik:

Handler om en eller flere konflikter

Fortalt af en fortæller

Dækker over et langt hændelsesforløb med flere handlingstråde

Inddrager mange personer i fortællingen

Episke tekster:

har en eller flere hovedpersoner i centrum

Teksterne er ofte struktureret

(klart udviklingsforløb for hovedpersonen eller det modsatte -

En cirkuler komposition: hvor hovedpersonen ikke udvikler sig.

Indledningen:

In medias res: latin og betyder "midt i tingene"

Ab ovo: betyder "fra begyndelsen" - præsenteres historien og dens hovedpersoner med en indledning

Kompositionsprincipper:

Lineære komposition: kompositionen med tilbageblik/flashbacks & tredeling.

Lineære komposition og flashback komposition: styret af tidsforholdene

Den lineære komposition:

Den er kronologisk opbygget

Historiens begivenheder fortælles i den rækkefølge de sker

Komposition med flashbacks:

Spring bagud i tid

Bygges op med flashbacks.

Med til at forklare eller uddybe noget

Tredelingen:

Teksten deles op i 3 dele, efter et fast mønster:

1. Præsenteres vi for de vigtigste personer, og handlingen introduceres

2. Midten: folder handlingen og personerne sig ud. Personerne forsøger at løse konflikten

3. Historien rundes af - ved at konflikten løses eller forbliver uløst.

Kan også optræde som en hjemme ude hjemme komposition

Hjemme fasen; orden og harmoni

Ude-fasen: uorden og kaos

Spændingsforhold:

En kontrast eller spænding mellem to forhold.

Tema:
Tekstens tema: teksten egentlig handler om - problemstilling eller grundide, der ligger under det fortalte.

Tema: ligger der underforstået. en kontrast eller spænding mellem ti forhold. Ordet tema bruges i danskfaget om selve tekstens mening eller grundidé. Det går på teksten som helhed og den måde, de enkelte tekstdele spiller sammen på. Temaerne i en tekst vil ofte kredse om en eksistentiel (almen) problematik eller grundkonflikt, som kendetegner det at være menneske. I mange tilfælde kan et tema formuleres som en modsætning eller et spændingsforhold mellem forskellige kræfter i teksten. Et tema kan f.eks. være frihed over for tryghed, lyst over for pligt, natur over for kultur.

# data[].attributes.body
Parateksten- hjælper med at afgøre genren. Består af en peritekst og epitekst. Oftest det første signal vi får, om det er fakta eller fiktion.

Periteksten- det indtryk, vi får af f. eks tekst og billeder på forsiden.

Epiteksten- omtalen, anmeldelser, reklamer og interviews.