# data[].attributes.location_name
Херсонес Таврический, Севастополь

# data[].attributes.headline
Колонія Херсонес

# data[].attributes.subject
Колонія Херсонес

# data[].attributes.body
Херсонес Таврійський був заснований 422–421 р. до н. е. грецькими вихідцями з Гераклеї Понтійської як грецька колонія на північному узбережжі Чорного моря і за античної доби став важливим торговельним, ремісничим і політичним центром південно-західного узбережжя Криму. Херсонес Таврійський це місто Бога сонця - Хора

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
ДП «Редакція газети «Голос України»

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ДП «Редакція газети «Голос України»

# data[].attributes.attachment_link.title
Український Херсонес: антична історія Севастополя

# data[].attributes.attachment_link.description
Античне місто Херсонес Таврійський (що в перекладі означає місто Бога сонця – Хора) (нині Севастополь) розташовується на території Гераклейського півострова Крим.

# data[].attributes.location_name
Пантікапей, Керчь

# data[].attributes.headline
Колонія Пантікапей

# data[].attributes.subject
Колонія Пантікапей

# data[].attributes.body
Колись тут була колонія Пантікапей. Нині на місці цієї колонії стоїть місто Керч. Грецькою місто писалося - Παντικάπαιον. Читайте більше за посиланням зверху.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Керч - найдавніше існуюче донині місто не тільки Криму, але і всієї Східної Європи. Однак тривала історія зіграла із цим місцем злий жарт - через сучасну забудову ранні шари міста вивчені вкрай погано. Але хоча Пантікапей і програє іншим античним поселенням у видовищності, у ньому теж є на що подивитися.​
Земельний дефіцит, війни і внутрішньополітичні конфлікти стимулювали у VIII-VI ст. до н. е. Велику грецьку колонізацію. Північне Причорномор'я заселялося еллінами пізніше інших місць - позначався більш прохолодний клімат і войовничість кочівників. Проте, близько 645 року до н. е. на нинішньому острові Березань виникає Борисфеніда - перша колонія у цьому регіоні, потім - поселення у Таганрога (обидва не дожили до наших днів), а близько 615 року до н. е. був заснований і Пантікапей ("рибний шлях").

VI ст. до н. е. - час появи Феодосії, Німфея, Мірмекія, Тірітаки, Кіммеріка у Східному Криму, Калос Лімена, Керкінітиди і Херсонеса - у Західному, Фанагорії, Горгіппії, Гермонаси і Кеп - на Кубані. Всі вони спочатку представляли собою апойкії - повноцінні колонії, незалежні від метрополії, а потім виросли у поліси - міста-держави. Чисельність колоністів у кожному випадку коливалася від ста до тисячі осіб.

Перші поселенці влаштувалися на вершині гори Мітрідат (точніше - Верхньому плато Першого крісла). Там вони вирили житлові і господарські землянки, а потім обнесли все це стіною. Вона, щоправда, не допомогла - близько 540 року до н.е. місто було зруйноване скіфським нападом.

Однак життя на вершині гори не перервалося. Пантікапейці не тільки відбудували зруйноване, але розширили своє місто на північ і захід. Там знаходилися житла і госпбудівлі, зокрема, металургійний комплекс. Територія була не укріплена, і при появі кочівників жителі ховалися за відновлені стіни первісного поселення, яке тепер грало роль акрополя. На вершині виник теменос - священна ділянка для вівтарів. Між 510-м і 485 роком до н.е. там був зведений великий храм на честь Аполлона, який зовні, ймовірно, нагадував Парфенон. У цей же час на східних схилах виріс аристократичний квартал з повноцінними багатокімнатними житловими будинками з підвалами, а в західній частині міста виник ансамбль громадських будівель з розташованим в центрі толосом - круглою спорудою 15 м в діаметрі. Рядові городяни мешкали в 1-2-кімнатних будинках у північній частині.

Photo Gallery:

Древній Пантікапей, середньовічний Боспор, Корчев і Керч - найдавніше з міст Криму, України і всієї Східної Європи, що існують нині.

Пантікапей вже тоді перевершував розмірами і впливом своїх сусідів на Керченському півострові. Почалося карбування власної срібної монети. Але у 480-х рр. місто знову пережило спустошливе нашестя скіфів - так що вцілілі жителі рили свої землянки прямо поверх величних руїн.​

Ця подія стала переломною для всього регіону. Через Керченську протоку проходив шлях сезонної міграції скіфів на Кубань, і окремі загони, ймовірно, не раз нападали на грецькі поселення. Після хвилі руйнувань 540-х рр. до н. е. стіни з'являються і у маленьких містечках Мірмекії та Порфмії. Але цього було недостатньо, і близько 480 року до н. е. починається процес консолідації полісів Керченського півострова навколо головного міста. Очолювали відновлення Пантікапея і керували утворенням Боспорського царства Археанактиди, за яких виборна посада архонта перетворилася на спадкову. В антискіфський добровільно-вимушений союз, крім згаданих вище полісів, входила Тірітака. У столиці Боспору була зведена нова стіна з вежами висотою у 7-10 м і товщиною до 2,5 м, щоправда, місто так розрослося, що частина кварталів залишилася ззовні.

Через 42 роки влада перейшла до Спартока, фракійця за походженням, нащадки якого правили Боспором ще понад три століття. Сатир I (433 - 389 р. до н. е.) підпорядкував собі Німфей, народ синдів на Кубані і намагався завоювати Феодосію. Остання була приєднана вже за Левкона I (389 - 349 рік до н.е.), він же налагодив і випуск золотих монет. Обидва царі перетворили Боспор на одну з головних житниць Афін, що забезпечило масштабний імпорт високоякісних товарів з Греції. За Перісада I (344 - 310 рік до н.е.) були підкорені варвари Кубані аж до річки Дон (тоді - Танаїс).

Почалась золота доба Боспору. При території у 5 тис. кв. км і населенні у 150-200 тис. осіб, царство збирало достатньо хліба для потужного імпорту і утримувало найбільшу армію в регіоні. Для захисту понад 400 селищ від скіфів насипалися земляні вали поперек всього Керченського півострова (їх рештки видно досі). У 330-х рр. до н. е. мала місце війна зі скіфами, напружена, але, ймовірно, переможна.

Правда, з суто грецького царства перетворилося на греко-варварське, що позначилося не тільки на культурі, а й на занепаді політичних інститутів. Перісада навіть оголосили богом, а за його сина Євмела в Пантікапеї останній раз скликалися народні збори. У перші два століття вільна праця громадян-хліборобів переважала над рабською, але після великих завоювань соціальна структура суспільства змінилася. Верхівку складали грецька і варварська знать, а основним виробником стали залежні варвари: скіфи в європейській і синдо-меоти в азійській частині держави, - які вирощували зернові і бобові на царській землі і віддавали до скарбниці частину врожаю. Серед рабів також переважали іноземці. Вільні ж греки зосередилися на ремеслах, торгівлі та виноробстві. Саме грецькі майстри Боспору створювали для скіфських вождів легендарні золоті прикраси.

У пору розквіту Пантікапей розташовувався на площі у 100 га - уп'ятеро більшій, ніж Неаполь Скіфський! Гору оперізували земляні тераси з розміщеними там будинками. Цеглу і черепицю робили з місцевої глини у великих обсягах, місто було забезпечене водопроводом. Скільки людей жило тоді в місті - невідомо, але якщо співвідношення площі і населення Пантікапея порівнянні з такими в Ольвії та Херсонесі - то від 40 до 50 тисяч осіб!

Потужний флот, який базувався в гаванях Боспору, пов'язував державу із Середземномор'ям. Крім зерна, на експорт йшли шерсть, шкури, риба і, звичайно, раби. Пантікапей виступав навіть не стільки виробником, скільки посередником у скіфо-еллінських відносинах.

Греки зберігали свої традиційні вірування, але вся їхня культура, навіть традиційно консервативна поховальна, зазнали впливу варварів. Так гробниця одного з царів, можливо, Перісада, була виконана в наслідування скіфам - знаменитий Царський курган другої половини IV століття до н. е.

Як це буває за економічного підйому, розквітли науки і мистецтва. У містах були школи і театри (щоправда, поки жоден на Боспорі не відкопаний), з'явилися перші відомі за іменами філософи та історики.

І навіть повномасштабна громадянська війна 309 р. до н. е., якій на Крим.Реалії присвячена докладна оповідь, не погіршила положення царства. Переможець Євмел вів активну торговельну політику і очистив Чорне море від піратів.

Однак незабаром Боспор увійшов у смугу занепаду. Найбільш вірогідною причиною стала зміна клімату - врожаї зернових впали, а всі придатні землі вже були розорані. У III-II ст. до н. е. неукріплені землеробські селища зникають, виникають риболовецькі поселення, зростає значення виноградарства і скотарства. З одного боку, голод Боспору не загрожував, але з іншого - зменшення зернового експорту вибивало з-під економіки головну опору.

Друга проблема - натиск пізніх скіфів на західні кордони царства. Близько 270 року до н. е. абсолютна більшість селищ Східного Криму загинула у вогні. Розорення дрібних власників вело до збільшення числа залежних працівників у великих захищених маєтках, але скорочувало мобілізаційний ресурс війська. До того ж через брак доходів майже на півстоліття перервалося карбування монет. Царі все більше мусили покладатися на місцеві варварські ополчення.

Втім, Боспор встояв, його міста обзавелися новими стінами, а скіфи досить швидко переорієнтувалися на слабшу Херсонеську державу. Монетна реформа третьої чверті III ст. до н. е. поправила фінансові справи царства.

Продовжувала, незважаючи ні на що, розвиватися столиця. У II ст. до н. е. на північному схилі гори був зведений пританей - громадська будівля для вищих чиновників Пантікапея. Завдяки величним колонам ця споруда стала своєрідною візитною карткою міста для сучасних туристів. Зберігаються прикраси будинків - розписи, мозаїки і статуї.

Однак у середині II ст. до н. е. Боспору все ж довелося пережити серйозну кризу - на його азіатську частину почали тиснути сарматські кочівники. В результаті від влади Пантікапея відпали майже всі племена Кубані, активізувалися пірати кавказького узбережжя. Зрештою останні царі зі Спартокідів - Перісади IV і V - були змушені платити сарматам данину. Для другого з них, ймовірно, бездітного, ця ноша виявилася занадто великою. І коли близько 110 р. до н. е. понтійський полководець Діофант прибув на допомогу Херсонесу в його боротьбі зі скіфами, Перісад V оголосив про перехід Боспорського царства під владу Мітрідата VI Євпатора.

В історії Криму починався новий розділ.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
головне за добу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зверни увагу!

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сторінки кримської історії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
історія криму

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
кримська історія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сторінки кримської історії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сергій громенко

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
раннє боспорське царство

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сергій Громенко

# data[].attributes.attachment_link.title
Пантікапей і раннє Боспорське царство

# data[].attributes.attachment_link.description
Керч - найдавніше існуюче донині місто не тільки Криму, але і всієї Східної Європи. Однак тривала історія зіграла із цим місцем злий жарт - через сучасну забудову ранні шари міста вивчені вкрай погано. Але хоча Пантікапей і програє іншим античним поселенням у видовищності, у ньому теж є на що подивитися.​ Земельний дефіцит, війни і внутрішньополітичні конфлікти стимулювали у VIII-VI ст.

# data[].attributes.headline
Колонія Феодосія

# data[].attributes.subject
Колонія Феодосія

# data[].attributes.body
Тут була розташована колонія Феодосія.
Феодосія означає "Богом дана". Місто заснували вихідці з міста Мілет.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія Феодосії — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.location_name
Парутино, Очаківський район, Николаевская область

# data[].attributes.headline
Колонія Ольвія

# data[].attributes.subject
Колонія Ольвія

# data[].attributes.body
Колись тут була антична грецька колонія Ольвія. Доречі Ольвія означає щаслива та багата! Місто засноване вихідцями з міста Мілет.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Я кохаю Україну - цікаві місця

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ольвія - найважливіша грецька колонія
На мальовничому березі Дніпро-Бузького лиману, на краю просторого степу, лежать, омиваючись вітрами і часом, руїни Ольвії Понтійської - античного міста - держави, яка в далекому минулому займало чільне місце на всіх географічних картах. Місто мало величезне торгове і культурне значення, оскільки був міцним мостом між Заходом і Сходом - греками і скіфами.

Далеко від сучасних великих поселень збереглися під попелом часів руїни міцних міських укріплень, кварталів і площ, храмів і некрополя. Територія древнього міста, оголошеного заповідником, займає площу 270 га. З руїн проводять екскурсії про історію та побут Ольвії Понтійської.
Місто Ольвія, назва яке означає "Щаслива", засноване в 647-646 рр. до н. е. колоністами з грецького міста Мілет. Але ще до греків тут існували поселення спочатку кіммерійців, а потім скіфів.

Ольвія Понтійська: щаслива колонія
Ольвія була великим рабовласницьким містом-полісом. По-перше ній правили багаті мешканці - олігархи, але вже на початку IV ст. до н. е. встановилася демократична форма правління: верховна влада перейшла до народних зборів. Тоді в Ольвії було 20 - 25 тис. Жителів. Місто займався торгівлею і рибальством, тут карбувалися власні монети: мідні, срібні і золоті з символом Ольвії - дельфіном.

У 450 р. До н.е. е. Ольвію відвідав Геродот, який згодом описав історію, географію і звичаї народів, що населяли в ті часи територію сучасної України. У 331 р. До н.е. е. Ольвію намагався завоювати полководець Олександра Македонського Зопіріон, проте місто вистояв і стратег змушений був відступити.

Ольвія Понтійська: щаслива колонія
Більше пощастило грубій силі дакско племені гетів на чолі з царем Буребісти. У I ст. до н. е. гети захопили і розорили місто. Потроху життя в Ольвії відновилася, проте, вже з меншим розмахом. Місто увійшло до складу Римської імперії. Але в кінці IV ст. гуни остаточно розорили Ольвію ...

Ольвія Понтійська: щаслива колонія
Ольвію оточували кам'яні стіни з вежами, а ядро ​​міста захищав замок-цитадель. Місто мало чітке планування і був розділений на дві частини - Верхню і Нижню. Вулиці Верхнього міста були вимощені кам'яними плитами, прикрашеними статуями богів і героїв. Центром громадського життя була торгова площа - агора. Навколо неї були зосереджені основні адміністративні будівлі, а також гімназія (школа для юнаків), театр і іподром. Поблизу була розташована священна ділянка з храмами - теменос. Головний храм міста був присвячений богу сонячного світла Аполлону. До наших днів дійшли залишки колон і вівтар храму.

Ольвія Понтійська: щаслива колонія
Нижнє місто зосереджувався навколо порту. Жили тут в основному ремісники.
На околиці знаходився некрополь - місто мертвих. Його підземні склепи краще збереглися до нашого часу.
Археологічні знахідки з Ольвії прикрашають колекції багатьох великих музеїв світу, в тому числі Ермітаж, Третьяковську галерею, Національний музей історії України в Києві. Дещо можна побачити і в місцевому музеї. Тут є цікаві макети реконструкції міста, за якими можна уявити, якою була Ольвія за часів розквіту.

Час роботи:
- Пн - Нд: 8: 00-17: 00, екскурсії - до 16:00 (з травня по жовтень - без вих.)
https://www.youtube.com/watch?v=8nBjjJ6_v_M

# data[].attributes.attachment_link.title
Ольвія - найважливіша грецька колонія

# data[].attributes.attachment_link.description
Ольвія - найважливіша грецька колонія На мальовничому березі Дніпро-Бузького лиману, на краю просторого степу, лежать, омиваючись вітрами і часом, руїни Ольвії Понтійської - античного міста - держави, яка в далекому минулому займало чільне місце на всіх географічних картах. Місто мало величезне торгове і культурне значення, оскільки був міцним мостом між Заходом і Сходом - греками і скіфами.

# data[].attributes.location_name
Білгород-Дністровський, Одесская область

# data[].attributes.headline
Колонія Тіра

# data[].attributes.subject
Колонія Тіра

# data[].attributes.body
Колись тут розташовувалась колонія Тіра. Назва походить від назви річки Тира (Тирас).Можеш прочитати більше про цю колонію за посиланням вище!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Том (Україна - Українці) Кн. 1 Том (Україна - Українці) Кн. 2

ТІРА

Бібліографічне посилання: Сон Н.О.ТІРА [Електронний ресурс] . - Режим доступу: http://www.history.org.ua/?termin=Tira (останній перегляд: 26.02.2023)

ТІРА (давньогрец. Τύρας, лат. Tyra) - давньогрец. місто, розташов. на правому березі Дністровського лиману, на місці сучасного Білгорода-Дністровського. Заснована в останні десятиліття 6 ст. до н. е. вихідцями з Іонії. Назва Т. походить від давньогрец. назви Дністра (див. Тірас). Свідоцтва давніх авторів про те, що місто спочатку іменувалося Офіуссою, суперечливі. Також неоднозначні й думки дослідників: дехто вважає, що Офіусса і Т. - два самостійних міста, інші, - що Офіусса - це первинна назва Тіри.

На початку свого існування була невеликим полісом. Основу економіки становило сільське госп-во, торгівля не була розвинена. У 4-3 ст. до н. е. простежується розквіт Т., територія міста зростала і укріплювалася оборонними спорудами, забудовувалася житловими та госп. комплексами. У 4 ст. до н. е. почали карбувати власну монету, розвивати широкі торг. зв'язки. На правому березі Дністровського лиману виникли сільс. поселення. Із серед. 3 ст. до н. е. фіксуються ознаки екон. кризи. Із 180-170-х рр. до н. е. Т. потрапила в орбіту політики Понтійського царства. Після смерті понтійського царя Мітрідата VI Євпатора (63 до н. е.) її історія не відома. У 1-й пол. 1 ст. життя в місті поступово відроджувалося. Захист Т. здійснювали союзні Риму Стародавньому володарі Одриського царства (фракійська д-ва в сх. частині Балканського п-ова), а після його анексії Римом турботу за безпеку міста взяли на себе римляни. Але юридично Т. не входила до складу провінції Мезія та перебувала за межами офіц. кордонів Рим. імперії. За часів імп. Нерона (54-68) в Т. введено нове літочислення, Рим надав їй певний юрид. статус та привілеї. За часів імп. Тіта Флавія Веспасіана (69-79) права громадян. общини звузилися, а за імп. Марка Ульпія Траяна (98-117) в Т. розмістилася рим. залога і місто стало опорним військ. пунктом у цьому регіоні. Зближення з імперією обумовило стабілізацію воєнно-політ. обстановки та підйом економіки в 2 - 1-й пол. 3 ст. У місті тривало буд-во, зростав добробут населення. У перші століття н. е. органами законодавчої влади, як і раніше, були Рада та Нар. збори. Але останні вже втратили своє демократ. значення. Виконавча влада належала колегії архонтів. Етнічний склад населення не був однорідним, але про значний ступінь його варваризації говорити не можна. 214 Т. витримала навалу карпів, яких в околицях міста розбили рим. війська. У 3-й чв. 3 ст. з Т. вивели рим. залогу, а наприкінці 250-х - у серед. 260-х рр. місто було підпорядковане різноетнічним утворенням варварів. Т. перестала існувати як антич. центр, натомість перетворилася на воєнно-політ. та екон. центр готського варварського ранньополіт. держ. об'єднання в Нижньому Подністров'ї. Остаточне припинення життя тут пов'язане із просуванням 376 до кордонів Рим. імперії гунів.

Місто за часів розквіту займало приблизно 20-25 га. На його території розкопано оборонні споруди, житлові квартали, господарчі та виробничі комплекси, приміщення, пов'язані з перебуванням рим. залоги. У безпосередній близькості від житлових кварталів відкриті поховання, але поки що місце розташування некрополя не з'ясоване. Дослідження Т. почав Е.Штерн. Пізніше тут працювали П.Нікореску, Г.Авакян, В.Шахназаров, а в повоєнний період розкопки вели Л.Дмітров, А.Фурманська, І.Клейман, С.Крижицький, Н.Сон, О.Росохацький, Т.Самойлова.

1. Карышковский П.О., Клейман И.Б. Древний город Тира. К., 1985

2. Самойлова Т.Л. Тира в VI-I вв. до н. э. К., 1988

3. Сон Н.А. Тира римского времени. К., 1993

4. Зубарь В.М., Сон Н.А. Северо-Западное Причерноморье в античную эпоху. Симферополь, 2007

див. також ресурси Електронної бібліотеки "Україніка" (НБУВ)
Посилання:
АРХОНТИ

БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКИЙ

ГУНИ

КРИЖИЦЬКИЙ СЕРГІЙ ДМИТРОВИЧ

МІТРІДАТ VI, МІТРІДАТ ЄВПАТОР

ПОЛІС

ПОНТІЙСЬКЕ ЦАРСТВО

РИМ СТАРОДАВНІЙ

ШТЕРН ЕРНСТ ФОН

ТІРАС
Пов'язані терміни:
АНТИЧНІ МІСТА-ДЕРЖАВИ ПІВНІЧНОГО ПРИЧОРНОМОР'Я

ДНІСТЕР, ДНІСТРО

ГЕТИ

КОЛОНІЗАЦІЯ ДАВНЬОГРЕЦЬКА ПІВНІЧНОГО ПРИЧОРНОМОР'Я

КОНСТИТУЦІЙНИЙ ВИМІР УКРАЇНСЬКОЇ ІСТОРІЇ (ДО ПОЧАТКУ 1990-Х РОКІВ)

ЛАПІДАРНІ НАПИСИ

ЛІМЕС

МІСТО

МОНЕТНИЙ ДВІР

НІКОНІЙ

ОДЕСЬКА ОБЛАСТЬ

ОДЕСЬКЕ ТОВАРИСТВО ІСТОРІЇ ТА СТАРОЖИТНОСТЕЙ

ОДЕСЬКИЙ АРХЕОЛОГІЧНИЙ МУЗЕЙ

ОДЕСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ

ПОНТІЙСЬКЕ ЦАРСТВО

РАБСТВО В УКРАЇНІ

РИМ СТАРОДАВНІЙ

ЗАЛІЗНИЙ ВІК

(тексти та зображення доступні на умовах ліцензії Creative Commons
із зазначенням авторства - розповсюдження на тих самих умовах)

# data[].attributes.attachment_link.description
Том (Україна - Українці) Кн. 1 Том (Україна - Українці) Кн. 2 ТІРА Бібліографічне посилання: Сон Н.О.ТІРА [Електронний ресурс] . - Режим доступу: http://www.history.org.ua/?termin=Tira (останній перегляд: 26.02.2023) ТІРА (давньогрец. Τύρας, лат. Tyra) - давньогрец. місто, розташов. на правому березі Дністровського лиману, на місці сучасного Білгорода-Дністровського. Заснована в останні десятиліття 6 ст.

# data[].attributes.location_name
Амвросиевка, Донецкая область

# data[].attributes.headline
Амвросіївська стоянка

# data[].attributes.subject
Амвросіївська стоянка

# data[].attributes.body
Амвро́сіївська стоя́нка — археологічна пам'ятка, пізньопалеолітична стоянка, відкрита В. Євсєєвим в 1935 році біля міста Амвросіївки Донецької області. Розташована у верхів'ї балки Казенної, притоці Кринки.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
АМВРО́СІЇВСЬКА СТОЯ́НКА І КІСТКО́ВИЩЕ БІЗО́НІВ - пізньопалеолітичний комплекс. Знаходяться побл. Амвросіївки Донец. обл., у верхів'ї балки Казенної та притоки р. Кринка. Відкрив 1935 В. Євсєєв, у 40-50-х рр. їх досліджували І. Підоплічко та П. Борисковський, у 80-90-х рр. - О. Кротова. Датуються серед. періодом пізнього палеоліту (18- 19 тис. рр. тому). Заг. відкрита пл. - 450 м2. Кістковище знаходиться на схилі балки в давній вимивині, яку заповнював культур. шар завтовшки 0,2-1,0 м, що містив кістки бізонів (бл. 500 особин), кістяні вістря до списів та кремінні мікроліти, вкладені до них, мор. раковину, червону вохру. Більшість кремін. виробів мали сліди різання м'яса, обробки кістки та рогу. Кістковище інтерпретують як місце загінного полювання на бізонів та обробки мислив. здобичі. Стоянка знаходиться за 200 м від кістковища на платоподібному мисі. Осн. горизонт культур. залишків залягав у сірувато-бурому суглинку завглибшки 0,35-0,65 м та містив сліди інтенсив. оброблення кременю (знаряддя праці, відходи вироб-ва), фрагменти кістяних вістрів до списів, прикраси з каменю та викоп. скам'янілостей, червону й жовту вохру, сліди використання вогню, дрібні фрагменти кісток бізонів. Стоянку інтерпретують як сезонний базовий табір мисливців на бізонів. За характером обробки кременю належить до оріньяко-граветської культурно-технол. традиції, певна аналогія до неї - у комплексі стоянки "Нововолодимирівка-2" у Нижньому Подніпров'ї.

Літ.: Євсєєв В. М. Палеолітична стоянка Амвросіївка // Палеоліт і неоліт України. К., 1947. Т. 1; A. A. Krotova, N. G. Belan. Amvrosievka A Unique Upper Paleolithic Site in Eastern Europe // From Kostenki to Clovic: Upper Paleolithic - Paleo-Indian adaptations. New York, 1993.

О. О. Кротова

# data[].attributes.attachment_link.title
Амвросіївська стоянка і кістковище бізонів

# data[].attributes.attachment_link.description
АМВРО́СІЇВСЬКА СТОЯ́НКА І КІСТКО́ВИЩЕ БІЗО́НІВ - пізньопалеолітичний комплекс. Знаходяться побл. Амвросіївки Донец. обл., у верхів'ї балки Казенної та притоки р. Кринка. Відкрив 1935 В. Євсєєв, у 40-50-х рр. їх досліджували І. Підоплічко та П. Борисковський, у 80-90-х рр. - О. Кротова. Датуються серед. періодом пізнього палеоліту (18- 19 тис. рр.

# data[].attributes.location_name
Королівська стоянка, Закарпатская область

# data[].attributes.headline
Королівська стоянка, Закарпатская область

# data[].attributes.subject
Королівська стоянка, Закарпатская область

# data[].attributes.body
Лука́-Врубліве́цька — палеолітична стоянка на лівому березі Дністра, зараз затоплена водосховищем. Тут знайдені крем'яні знаряддя палеолітичної доби ашельської епохи, які відносяться до 400—300 тис. років тому.

# data[].attributes.location_name
Королево, Закарпатская область

# data[].attributes.headline
Королево, Закарпатская область

# data[].attributes.subject
Королево, Закарпатская область

# data[].attributes.body
Королево (найдавніша людська стоянка в Центральній і Східній Європі, якій приблизно 1 млн. років), де знайдено знаряддя праці первісної людини з каменю (переважно з андезиту — вулканічної породи) — рубила, скребла, гостроконечники, різці, чопери, ножі. Об'єкт має глибину 12 метрів. Площа стоянки — понад 1 тис.

# data[].attributes.attachment_link.title
Найдавніша стоянка на території України - Королево

# data[].attributes.attachment_link.description
До Дня археолога представлена виставка присвячена 45 річниці досліджень стоянки Королево у Закарпатській області. З метою привернути увагу до найдавнішої палеолітичної стоянки на території Східної Європи, до пам’ятки міжнародного значення, яка на сьогодні, на жаль, забута.

# data[].attributes.location_name
Кирилівська церква, улица Елены Телиги, Киев

# data[].attributes.headline
Кирилівська стоянка

# data[].attributes.subject
Кирилівська стоянка

# data[].attributes.body
Рештки цієї стоянки знайшли наприкінці 19століття у 1893році. На цій території археологи виявили велику кількість кісток мамонта та волохатого носорога. Вік знайдених там пам'яток сягає 20тис. років.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
КИРИ́ЛІВСЬКА СТОЯ́НКА - двошарова археологічна пам'ятка пізнього палеоліту. 1893-1900 її виявив і дослідив у Києві на вул. Кирилівська (нині Фрунзе) В. Хвойка за участі В. Антоновича та П. Армашевського. Вперше в археології він застосував методику одночас. розкриття культур. залишків на знач. площах з метою з'ясування взаємовідносин між ними. Відкрито 2 культурні шари. Залишки нижнього шару, розкопані на пл. бл. 9 тис. м2, залягали у зеленувато-сірих пісках, майже на поверхні третин. глини на глиб. 20-22 м від поверхні. Тут знайдено нагромадження кісток майже виключно мамонта (67 особин) і залишки вогнищ. Крем'яні вироби малочисельні. Колекція знарядь складається переважно з різців середин. і кутового типів, їхніх нуклеподіб. зразків та двох скребачок кінц. типу укорочених пропорцій. Знахідки мист-ва представлені бивнем із гравіюванням у вигляді лінії вертикал. нарізок і бивнем зі стилізов. зображеннями тварин. Радіокарбонна дата нижнього шару - бл. 19 тис. р. тому. Верхній культур. шар містив 20 округлих скупчень крем'яних знарядь, перепалених кісток, вугілля та попелу діаметром бл. 2 м і товщиною бл. 10-15 см. Серед знарядь - кінц. скребачки, серединні, кутові, бокові та нуклеподібні різці. Фауніст. рештки належать левові, вовкові, гієні, росомасі, а також, ймовірно, мамонтові й ведмедю.

Літ.: Борисковский П. И. Палеолит Украины // Мат. и исследования по археологии СССР. Москва; Ленинград, 1953. № 40; Ефименко П. П. Первобытное общество. К., 1953; Шовкопляс І. Г. До 75-річчя початку дослідження Кирилівської палеолітичної стоянки в Києві // УІЖ. 1968. № 10.

Д. Ю. Нужний

# data[].attributes.attachment_link.title
Кирилівська стоянка

# data[].attributes.attachment_link.description
КИРИ́ЛІВСЬКА СТОЯ́НКА - двошарова археологічна пам'ятка пізнього палеоліту. 1893-1900 її виявив і дослідив у Києві на вул. Кирилівська (нині Фрунзе) В. Хвойка за участі В. Антоновича та П. Армашевського. Вперше в археології він застосував методику одночас. розкриття культур. залишків на знач. площах з метою з'ясування взаємовідносин між ними. Відкрито 2 культурні шари.

# data[].attributes.location_name
Мізинська стоянка, Черниговская область

# data[].attributes.headline
Мізинська стоянка, Черниговская область

# data[].attributes.subject
Мізинська стоянка, Черниговская область

# data[].attributes.body
Люди жили тут 20тис. років тому, тут мешкало до 50 осіб, на цій території знайшли рештки більш як 100 мамонтів