# data[].attributes.body
Arhanghelul Gavriil i-a vestit Fecioarei Maria că a fost aleasă de Dumnezeu pentru a-L naște pe Fiul Său.
9 luni înainte de Nașterea Domnului

# data[].attributes.body
În vremea când trebuia să Se nască Pruncul Sfânt, împăratul
roman, Octavian Augustus (27 î.Hr. – 14 d.Hr.), a poruncit să se facă un recensământ.

# data[].attributes.body
Fecioara Maria și dreptul Iosif au fost nevoiți să meargă la Betleem, localitatea strămoșului lor, regele David. Acolo, Fecioara Maria și bătrânul Iosif nu au găsit loc de găzduire și s-au adăpostit la marginea cetății, într-o peșteră folosită ca staul pentru vite.

# data[].attributes.body
Locul Nașterii a fost indicat de o stea apărută pe cer în chip
minunat, călăuzind pe cei trei magi de la Răsărit.

# data[].attributes.body
Fiul lui Dumnezeu S-a născut în condiții smerite,
pentru a ne învăța modestia.

# data[].attributes.body
În acea noapte sfântă, îngerii au cântat cu bucurie: „Slavă întru cei de sus lui Dumnezeu şi pe pământ pace, între oameni bunăvoire!” (Luca 2, 14).

# data[].attributes.body
Un înger a vestit bucuria Nașterii Mântuitorului unor păstori
din vecinătate care au mers și s-au închinat Lui.

# data[].attributes.body
Aceștia ajung în fața lui Irod și îl întreabă de locul unde s-a născut de curând marele Împărat. Aceștia povestesc cum au fost călăuziți de o Stea către aceste locuri.
Irod își consultă cărturarii de la curte și află că prorocul Miheea a vestit că în Betleem avea să se nască un mare stăpânitor. Regele îi trimite pe cei trei magi în Betleem pentru a afla unde este pruncul.

# data[].attributes.body
Aceștia au venit la Betleem pentru a se închina Pruncului Iisus: „şi căzând la pământ, s-au închinat Lui; şi deschizând vistieriile lor, I-au adus Lui daruri: aur, tămâie şi smirnă” (Matei 2,11).
Pe urmă, aceștia au fost înștiințați prin vis să ocolească Ierusalimul, pentru că Irod avea un plan macabru.

# data[].attributes.body
Acesta aștepta întoarcerea magilor pentru a trimite soldați să-L ucidă pe Cel ce îl rivaliza la tron.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Irod cel Mare (n. 74 î.Hr./ 73 î.Hr., Idumeea - d. 4 î.Hr, Ierihon, Iudeea), de asemenea cunoscut drept și Irod I, a fost regele Iudeei (între 37 - 4 î.Hr.) și subordonat Romei. Irod este cunoscut pentru amplele sale proiecte din Ierusalim și din alte părți ale lumii antice, inclusiv reconstrucția celui de- al Doilea Templu al Ierusalimului, cunoscut și ca Templul lui Irod. Detalii ale biografiei sale pot fi observate prin lucrările din secolul I d.Hr. ale istoricului romano-iudeu Iosephus Flavius.

În Biblie este menționat că ar fi ordonat uciderea tuturor pruncilor sub 2 ani la Betleem, descrisă în capitolul 2 din Evanghelia după Matei, eveniment despre care biografii recenți ai lui Irod sunt în mare majoritate (cu excepția lui Stewart Perowne) de acord că nu s-a petrecut în mod real.

Date biografice

- Edomit, s-a născut în anul 74 î.Hr. (în Idumeea).

- fost guvernator al Galileei între anii 43-40 î.Hr. (între anii 40-37 î.Hr. Palestina a fost ocupată temporar de parți).

- rege al Iudeii (vasal Romei) între anii 37-4 î.Hr.

- a avut 10 soții și mai mulți copii (una dintre soții a aparținut familiei Macabeilor); pe 3 dintre copiii săi i-a ucis, între anii 7-4 î.Hr.

- Irod cel Mare este acel rege amintit în „Evanghelia lui Matei" ca Irod care ar fi ordonat uciderea tuturor pruncilor sub 2 ani la Bethleem; imediat după urcarea sa pe tron, cunoscând profețiile, Irod cel Mare ar fi ordonat distrugerea registrelor cu date genealogice ale urmașilor prezumtivi ai regelui David.

După moartea regelui Irod cel Mare în anul 4 î.Hr, împăratul roman Augustus (19 î.Hr.-14 d.Hr.) a împărțit fostul regat evreu Iudeea între 3 dintre copiii lui Irod cel Mare: Irod Antipa (cu titlu de tetrarh), Philippus (tot cu titlu de tetrarh) și Archelaus (cu titlu de etnarh). Un alt fiu, cu același prenume (Philippus), a fost tatăl vestitului personaj feminin Salomeea.

Irod cel Mare a construit cetăți noi și a refăcut într-un mod în aparență mai impunător, "Al Doilea Templu " din Ierusalim (cel ridicat de Ezra și Nehemia pe locul primului „Templu Solomonian"). Câțiva membri ai familiei sale sunt înmormântați în Necropola Herodienilor, aflată la circa 500 m sud-vest de zidul Ierusalimului și de Poarta Jaffa.

Se presupune că ruinele mormântului lui Irod cel Mare însuși, îngropat în cetatea Herodion (la câțiva km sud-est de Ierusalim), au fost descoperite în primăvara anului 2007 de către echipa arheologului israelian Ehud Netzer.

Evanghelia după Matei

Evanghelia după Luca

Ernst Baltrusch: Herodes. König im Heiligen Land. C. H. Beck, München 2012, ISBN 978-3-406-63738-4 (recenzie științifică).

Debora Gerstenberger: Herodes, einer der „allerlasterhafftigsten" Könige. Herodes der Große in deutschen enzyklopädischen Lexika des 18. Jahrhunderts. In: Gymnasium (Zeitschrift). Band 13, Nr. 3, 2006, ISSN 0342-5231, S. 253-276.

Linda-Marie Günther (Editor): Herodes und Jerusalem. Steiner, Stuttgart 2009, ISBN 978-3-515-09260-9.

Linda-Marie Günther: Herodes der Große. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2005, ISBN 3-534-15420-7 (recenzie științifică).

David M. Jacobson, Nikos Kokkinos (Hrsg.): Herod and Augustus. Papers Presented at the IJS Conference, 21st-23rd June 2005 (= IJS Studies in Judaica. Band 6). Brill, Leiden 2009, ISBN 978-90-04-16546-5.

Ehud Netzer: Die Paläste der Hasmonäer und Herodes' des Großen. Zabern, Mainz 1999, ISBN 3-8053-2011-6.

Boris Repschinski: Herodes der Große. In: Josef Hainz, Martin Schmidl, Josef Sunckel (Hrsg.): Personenlexikon zum Neuen Testament. Patmos, Düsseldorf 2004, ISBN 3-491-70378-6, S. 99-102.

Markus Sasse: Geschichte Israels in der Zeit des Zweiten Tempels. Historische Ereignisse, Archäologie, Sozialgeschichte, Religions- und Geistesgeschichte. 2. Auflage. Neukirchener, Neukirchen-Vluyn 2009, ISBN 978-3-7887-1999-9.

Abraham Schalit: Herodes. Der Mann und sein Werk. 2. Auflage. De Gruyter, Berlin 2001, ISBN 3-11-017036-1.

Manuel Vogel: Herodes. König der Juden, Freund der Römer. Evangelische Verlagsanstalt, Leipzig 2002, ISBN 3-374-01945-5.

Florian Weber: Herodes - König von Roms Gnaden? Herodes als Modell eines römischen Klientelkönigs in spätrepublikanischer und augusteischer Zeit. Logos, Berlin 2003, ISBN 3-8325-0308-0 (recenzie științifică).

1. Există opinia veche, acum minoritară, că ar fi murit în 1 î.Hr.

2. Richardson, Peter. Herod: King of the Jews and friend of the Romans, (Continuum International Publishing Group, 1999) pp. xv-xx.

3. Knoblet, Jerry. Herod the Great (University Press of America, 2005), p. 179.

4. Rocca, Samuel. Herod's Judaea: a Mediterranean state in the classical world (Mohr Siebeck, 2008) p. 159.

5. Millar, Fergus; Schürer, Emil; Vermes, Geza. The History of the Jewish People in the Age of Jesus Christ (Continuum International Publishing Group, 1973) p. 327.

6. Wright, N. T. The New Testament and the People of God (SPCK, 1992), p. 172.

7. McGonigle, Thomas C.; McGonigle, Thomas D.; Quigley, James F. (). A History of the Christian Tradition: From its Jewish Origins to the Reformation Volume 1 of A History of the Christian Tradition. Paulist Press.

8. Peters, Francis E. (). The Monotheists: Jews, Christians, and Muslims in Conflict and Competition, Volume II: The Words and Will of God The Words And Will of God. Princeton University Press.

9. Kasher, Aryeh; Witztum, Eliezer (). King Herod: a persecuted persecutor : a case study in psychohistory and psychobiography. Translation by Karen Gold. Walter de Gruyter.

10. Maier, Paul L. (). „Herod and the Infants of Bethlehem". În Summers, Ray; Vardaman, E. Jerry. Chronos, Kairos, Christos II: Chronological, Nativity, and Religious Studies in Memory of Ray Summers (în engleză). Mercer University Press. p. 170. ISBN 978-0-86554-582-3. Most recent biographies of Herod the Great deny it entirely, with one exception: in his The Life and Times of Herod the Great, Stewart Perowne deems the killing of the children "wholly in keeping with all that we know of him [Herod the Great]."⁴

Un măcelar pe tronul lui David, 4 noiembrie 2009, Revista Magazin

Mausoleul din colina, 30 iulie 2008, Dorin Marian, Revista Magazin

Templul lui Irod cel Mare, 19 iulie 2012, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

Mormantul regelui Irod cel Mare, 29 iunie 2012, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

Herodion - Palatul lui Irod cel Mare, 2 mai 2011, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

# data[].attributes.attachment_link.description
Irod cel Mare (n. 74 î.Hr./ 73 î.Hr., Idumeea - d. 4 î.Hr, Ierihon, Iudeea), de asemenea cunoscut drept și Irod I, a fost regele Iudeei (între 37 - 4 î.Hr.) și subordonat Romei. Irod este cunoscut pentru amplele sale proiecte din Ierusalim și din alte părți ale lumii antice, inclusiv reconstrucția celui de- al Doilea Templu al Ierusalimului, cunoscut și ca Templul lui Irod.

# data[].attributes.body
Fecioara Maria și dreptul Iosif au fost înștiințați de înger și au fugit cu Pruncul Iisus în Egipt, ca să scape de mânia lui Irod.

# data[].attributes.body
După ce se vede înșelat de cei trei magi, Irod poruncește ca toți pruncii de doi ani și mai în jos, din Betleem, să fie uciși.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Irod cel Mare (n. 74 î.Hr./ 73 î.Hr., Idumeea - d. 4 î.Hr, Ierihon, Iudeea), de asemenea cunoscut drept și Irod I, a fost regele Iudeei (între 37 - 4 î.Hr.) și subordonat Romei. Irod este cunoscut pentru amplele sale proiecte din Ierusalim și din alte părți ale lumii antice, inclusiv reconstrucția celui de- al Doilea Templu al Ierusalimului, cunoscut și ca Templul lui Irod. Detalii ale biografiei sale pot fi observate prin lucrările din secolul I d.Hr. ale istoricului romano-iudeu Iosephus Flavius.

În Biblie este menționat că ar fi ordonat uciderea tuturor pruncilor sub 2 ani la Betleem, descrisă în capitolul 2 din Evanghelia după Matei, eveniment despre care biografii recenți ai lui Irod sunt în mare majoritate (cu excepția lui Stewart Perowne) de acord că nu s-a petrecut în mod real.

Date biografice

- Edomit, s-a născut în anul 74 î.Hr. (în Idumeea).

- fost guvernator al Galileei între anii 43-40 î.Hr. (între anii 40-37 î.Hr. Palestina a fost ocupată temporar de parți).

- rege al Iudeii (vasal Romei) între anii 37-4 î.Hr.

- a avut 10 soții și mai mulți copii (una dintre soții a aparținut familiei Macabeilor); pe 3 dintre copiii săi i-a ucis, între anii 7-4 î.Hr.

- Irod cel Mare este acel rege amintit în „Evanghelia lui Matei" ca Irod care ar fi ordonat uciderea tuturor pruncilor sub 2 ani la Bethleem; imediat după urcarea sa pe tron, cunoscând profețiile, Irod cel Mare ar fi ordonat distrugerea registrelor cu date genealogice ale urmașilor prezumtivi ai regelui David.

După moartea regelui Irod cel Mare în anul 4 î.Hr, împăratul roman Augustus (19 î.Hr.-14 d.Hr.) a împărțit fostul regat evreu Iudeea între 3 dintre copiii lui Irod cel Mare: Irod Antipa (cu titlu de tetrarh), Philippus (tot cu titlu de tetrarh) și Archelaus (cu titlu de etnarh). Un alt fiu, cu același prenume (Philippus), a fost tatăl vestitului personaj feminin Salomeea.

Irod cel Mare a construit cetăți noi și a refăcut într-un mod în aparență mai impunător, "Al Doilea Templu " din Ierusalim (cel ridicat de Ezra și Nehemia pe locul primului „Templu Solomonian"). Câțiva membri ai familiei sale sunt înmormântați în Necropola Herodienilor, aflată la circa 500 m sud-vest de zidul Ierusalimului și de Poarta Jaffa.

Se presupune că ruinele mormântului lui Irod cel Mare însuși, îngropat în cetatea Herodion (la câțiva km sud-est de Ierusalim), au fost descoperite în primăvara anului 2007 de către echipa arheologului israelian Ehud Netzer.

Evanghelia după Matei

Evanghelia după Luca

Ernst Baltrusch: Herodes. König im Heiligen Land. C. H. Beck, München 2012, ISBN 978-3-406-63738-4 (recenzie științifică).

Debora Gerstenberger: Herodes, einer der „allerlasterhafftigsten" Könige. Herodes der Große in deutschen enzyklopädischen Lexika des 18. Jahrhunderts. In: Gymnasium (Zeitschrift). Band 13, Nr. 3, 2006, ISSN 0342-5231, S. 253-276.

Linda-Marie Günther (Editor): Herodes und Jerusalem. Steiner, Stuttgart 2009, ISBN 978-3-515-09260-9.

Linda-Marie Günther: Herodes der Große. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2005, ISBN 3-534-15420-7 (recenzie științifică).

David M. Jacobson, Nikos Kokkinos (Hrsg.): Herod and Augustus. Papers Presented at the IJS Conference, 21st-23rd June 2005 (= IJS Studies in Judaica. Band 6). Brill, Leiden 2009, ISBN 978-90-04-16546-5.

Ehud Netzer: Die Paläste der Hasmonäer und Herodes' des Großen. Zabern, Mainz 1999, ISBN 3-8053-2011-6.

Boris Repschinski: Herodes der Große. In: Josef Hainz, Martin Schmidl, Josef Sunckel (Hrsg.): Personenlexikon zum Neuen Testament. Patmos, Düsseldorf 2004, ISBN 3-491-70378-6, S. 99-102.

Markus Sasse: Geschichte Israels in der Zeit des Zweiten Tempels. Historische Ereignisse, Archäologie, Sozialgeschichte, Religions- und Geistesgeschichte. 2. Auflage. Neukirchener, Neukirchen-Vluyn 2009, ISBN 978-3-7887-1999-9.

Abraham Schalit: Herodes. Der Mann und sein Werk. 2. Auflage. De Gruyter, Berlin 2001, ISBN 3-11-017036-1.

Manuel Vogel: Herodes. König der Juden, Freund der Römer. Evangelische Verlagsanstalt, Leipzig 2002, ISBN 3-374-01945-5.

Florian Weber: Herodes - König von Roms Gnaden? Herodes als Modell eines römischen Klientelkönigs in spätrepublikanischer und augusteischer Zeit. Logos, Berlin 2003, ISBN 3-8325-0308-0 (recenzie științifică).

1. Există opinia veche, acum minoritară, că ar fi murit în 1 î.Hr.

2. Richardson, Peter. Herod: King of the Jews and friend of the Romans, (Continuum International Publishing Group, 1999) pp. xv-xx.

3. Knoblet, Jerry. Herod the Great (University Press of America, 2005), p. 179.

4. Rocca, Samuel. Herod's Judaea: a Mediterranean state in the classical world (Mohr Siebeck, 2008) p. 159.

5. Millar, Fergus; Schürer, Emil; Vermes, Geza. The History of the Jewish People in the Age of Jesus Christ (Continuum International Publishing Group, 1973) p. 327.

6. Wright, N. T. The New Testament and the People of God (SPCK, 1992), p. 172.

7. McGonigle, Thomas C.; McGonigle, Thomas D.; Quigley, James F. (). A History of the Christian Tradition: From its Jewish Origins to the Reformation Volume 1 of A History of the Christian Tradition. Paulist Press.

8. Peters, Francis E. (). The Monotheists: Jews, Christians, and Muslims in Conflict and Competition, Volume II: The Words and Will of God The Words And Will of God. Princeton University Press.

9. Kasher, Aryeh; Witztum, Eliezer (). King Herod: a persecuted persecutor : a case study in psychohistory and psychobiography. Translation by Karen Gold. Walter de Gruyter.

10. Maier, Paul L. (). „Herod and the Infants of Bethlehem". În Summers, Ray; Vardaman, E. Jerry. Chronos, Kairos, Christos II: Chronological, Nativity, and Religious Studies in Memory of Ray Summers (în engleză). Mercer University Press. p. 170. ISBN 978-0-86554-582-3. Most recent biographies of Herod the Great deny it entirely, with one exception: in his The Life and Times of Herod the Great, Stewart Perowne deems the killing of the children "wholly in keeping with all that we know of him [Herod the Great]."⁴

Un măcelar pe tronul lui David, 4 noiembrie 2009, Revista Magazin

Mausoleul din colina, 30 iulie 2008, Dorin Marian, Revista Magazin

Templul lui Irod cel Mare, 19 iulie 2012, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

Mormantul regelui Irod cel Mare, 29 iunie 2012, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

Herodion - Palatul lui Irod cel Mare, 2 mai 2011, Teodor Dănălache, CrestinOrtodox.ro

# data[].attributes.attachment_link.description
Irod cel Mare (n. 74 î.Hr./ 73 î.Hr., Idumeea - d. 4 î.Hr, Ierihon, Iudeea), de asemenea cunoscut drept și Irod I, a fost regele Iudeei (între 37 - 4 î.Hr.) și subordonat Romei. Irod este cunoscut pentru amplele sale proiecte din Ierusalim și din alte părți ale lumii antice, inclusiv reconstrucția celui de- al Doilea Templu al Ierusalimului, cunoscut și ca Templul lui Irod.

# data[].attributes.body
După moartea aprigului rege, ei s-au întors în Țara Sfântă, în Nazaret, locul în care Iisus a copilărit.

# data[].attributes.body
Sfânta Scriptură amintește un eveniment din copilăria Mântuitorului, la vârsta de 12 ani. Atunci Iisus a mers la Templul din Ierusalim, unde i-a uimit cu înțelepciunea Sa pe învățătorii de Lege. ,,Şi Iisus sporea cu înţelepciunea şi cu vârsta şi cu harul la Dumnezeu şi la oameni” (Luca 2, 52). Î