# data[].attributes.headline
Западна Европа

# data[].attributes.subject
Западна Европа

# data[].attributes.body
Средновековието в Западна Европа всички науки се изучавали на този език – но самият латински като отделен предмет не се изучавал.

Каква е причината?

От най-ранни години децата учели молитви на латински, затова познавали много думи на принципа „всички ги знаят“.

Тогава как са се изучавали и разбирали?

В най-добър случай, учителят превеждал

# data[].attributes.body
Граматика - Тук влизали правопис, четене, пеене и дори поезия като изкуство да се пишат стихове

Логика – изкуството да се разсъждава и да се откриват грешки в разсъжденията на събеседника; науката как да доказваш правилността на своята гледна точка;

Риторика – изкуството на правилната и красива реч (устна и писмена). По време на уроците децата запомняли различни начини на вежливо общуване, учели се да водят спорове и разговори помежду си, да пишат писма и да съставят прости официални документи.

# data[].attributes.body
Ако ученикът, по мнението на учителя, се бил справил успешно с тривиума, му било позволено да изучава квадривиума.

Аритметика – събране, изваждане, умножение и деление, както и обмяна на пари, мерки за тегло, дължина и обем;

Геометрия – свойствата на геометричните фигури, измерване на площта на земни участъци;

Астрономия – умението да се използват календари, включително изчисляване на дните на църковните празници

Музика – „теория на музиката“: тоест, науката за математическото съотношение на различните звуци един към друг.

# data[].attributes.headline
Висшето образование и момичетата?

# data[].attributes.subject
Висшето образование и момичетата?

# data[].attributes.body
След като завършели училище, най-добрите ученици се допускали до висше образование - философия и теология Но до това ниво достигали много малко момчета – единици от няколко хиляди.

Те не ходели на училище. Образование получавали само девойките от аристокрацията.

# data[].attributes.headline
Образованието във Византия

# data[].attributes.subject
Образованието във Византия

# data[].attributes.body
6-7 годишни, обучават се от чатен дидаскалос, който ги учи на смятане и грамотност

# data[].attributes.headline
Енкиклос пайдея

# data[].attributes.subject
Енкиклос пайдея

# data[].attributes.body
на 10-11

Тривиум и квардиум

# data[].attributes.body
безплатно, но ограничено

богатото съсловие

# data[].attributes.headline
Византийски учени и университети

# data[].attributes.subject
Византийски учени и университети

# data[].attributes.headline
Религията и образованието

# data[].attributes.subject
Религията и образованието

# data[].attributes.body
Първите български книжовни и образователни средища възникват непосредствено след покръстването на България и въвеждането на славянската писменост, като предпоставки за появата на българска култура в края на IX век и началото на X век. Резултат от тези трансформации и процеси е т.нар. Златен век по времето на цар Симеон Велики.

# data[].attributes.headline
Охридска школа

# data[].attributes.subject
Охридска школа

# data[].attributes.body
Обучил над 3500 ученици

! Като организация средновековното училище на Климент Охридски разполагало с два курса на обучение – долен за неграмотни които се учат на четене, писане, молитви, църковни песнопения и горен за подготвените по първите предмети от долния курс. !

# data[].attributes.attachment_caption
Свети Наум Охридски или Преславски

# data[].attributes.headline
Плисковско-Преславска школа

# data[].attributes.subject
Плисковско-Преславска школа

# data[].attributes.body
За разлика от Охридската школа, която е предимно просветна, Преславската е предимно книжовна.

# data[].attributes.headline
Второ българско царство

# data[].attributes.subject
Второ българско царство

# data[].attributes.body
По време на Второто българско царство започват да се появяват първите училища извън манастирите.

През XIV век се запазва двустепенната училищно-образователна система.

Във втората половина на XIV век българските по-високи образователни центрове, добиват вид на средновековни университети, в които се разработват тематични проблеми из областите на богословието, философията и филологията.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Историята на българското образование като масовост и системност датира от XV век, т.е. от ново време. Предходно в средновековната българска държава и по българските земи е съществувала образована прослойка сред населението, но не и масовост със системен стремеж към ограмотяване и знания поради степента на развитие на обществените отношения и възможностите на държавата и населението ѝ.

През Средновековието единствено сред българската аристокрация се срещат грамотни и образовани люде, като повечето сред тях са запознати и посветени на книжовна и просветна дейност. Степента на масовост по това време е детерминира от два фактора - икономическо развитие и религиозна организация. Първите български книжовни и образователни средища възникват непосредствено след покръстването на България и въвеждането на славянската писменост, като предпоставки за появата на българска култура в края на IX век и началото на X век. Резултат от тези трансформации и процеси е т.нар. Златен век по времето на цар Симеон Велики.

Основни книжовни и просветни, респективно образователни центрове през средновековието по българските земи са православните манастири. Образованието е подчинено и изградено изцяло на религиозния светоглед. Първите сигурни исторически сведения за учебен процес и школа са свързани с дейността на Климент Охридски, който според житието му обучил 3500 ученици в Кутмичевица в т.нар. Охридска книжовна школа. Като организация средновековното училище на Климент Охридски разполагало с два курса на обучение - долен за неграмотни които се учат на четене, писане, молитви, църковни песнопения и горен за подготвените по първите предмети от долния курс. Във Велики Преслав Наум Преславски организира друго паралелно училище израснало в своя Преславска книжовна школа. За разлика от Охридската школа, която е предимно просветна, Преславската е предимно книжовна.

През X век вън от Църквата в рамките на държавната организация няма книжнина, наука, развито изкуство, просвета, респективно - образование. Църквата определя идеалите, добродетелите, официалните схващания и се грижи за тяхното разпространение, респективно пропаганда, предопределяйки учебното образование и възпитание. В алтернатива и опозиция на държавната и църковна власт с образование възниква богомилството, което еретично учение също носи образованост в рамките на своя мироглед. Няма данни за съществуването на богомилски училища, но се предполага че в рамките на проповедническата дейност сред богомилите и всред общността им е имало учебен процес, тъй като грамотността им е била над средната за времето си.

По време на Второто българско царство започват да се появяват първите училища извън манастирите. През XIV век в средновековната българска държава се запазва двустепенната училищно-образователна йерархия от времето на Първото българско царство. Във втората половина на XIV век българските по-високи образователни центрове, и в частност Царевград Търнов, добиват вид на средновековни университети, в които се разработват тематични проблеми из областите на богословието, философията и филологията.

В османска България от XV век започва системна образователна масовизация с възникването на т.нар. килийни училища. Килийните училища са манастирски, метоски и таксидиотски. В зависимост от финансирането си те са обществени, т.е. издръжката им е на общността или ктиторски - финансирани от благодетел - донор. Първите български килийни училища продължават образователната си традиция с приемственост от средновековните манастирски училища.

До 1762 г. средният брой килийни училища в българските земи е 112 училища, а от 1762 до 1835 г. на откриването на училището на Априловската гимназия за обучение по взаимната метода - 225 училища. От 1835 г. до Освобождението на България броят на българските училища достига 140, след което се създава министерство на народното просвещение през 1879 г.

1. Достъпът до образование през Средновековието е твърде ограничен повсеместно по обективни дадености.

2. Равненският манастир е емблематичен пример в това отношение.

3. През същия този X век се формира монашеската общност на Света гора.

4. Преки документални сведения за учебно-възпитателната дейност на представителите на Преславската школа липсват, но няма никакво съмнение, че в Плиска, Преслав и околните манастири е имало училища.

5. Килийните училища се наричат така, защото отначало са помещавани в пристроена стаичка, наричана „килия", до селската, градската или манастирска църква.

# data[].attributes.attachment_link.title
История на българското образование - Уикипедия

# data[].attributes.attachment_link.description
Историята на българското образование като масовост и системност датира от XV век, т.е. от ново време. Предходно в средновековната българска държава и по българските земи е съществувала образована прослойка сред населението, но не и масовост със системен стремеж към ограмотяване и знания поради степента на развитие на обществените отношения и възможностите на държавата и населението ѝ.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Думата „тривиален", „тривиално" означава нещо банално, много просто и достъпно за всички. Но самият неин произход далеч не е тривиален. Той идва от латинските думи „tres" - три, и „via" - път. „Тривиално" буквално означава „трипътно".

Ала каква може да бъде връзката между три пътя и простотата? За да разберем, трябва да се пренесем с 1500 години назад във времето - в Ранното Средновековие на V-VI век.

Ако погледнем „учебната програма" на училищата от онази епоха, ще видим, че вместо четене, математика, география и т. н., има само два предмета. Първият е „тривиум", тоест „Три пътя". Вторият е „квадривиум" - „Четири пътя".

И нещо интересно - няма го латинският език. Това е изключително странно, защото през Средновековието в Западна Европа се учело на латински. Проблемът е, че тогава всички науки се изучавали на този език - но самият латински като отделен предмет не се изучавал. Може би причината била, че от най-ранни години децата учели молитви на латински, затова познавали много думи на принципа „всички ги знаят".

Така, когато тръгвали на училище (не всички и дори не мнозинството от децата), уроците там били преподавани на латински по принципа: „Слушай, запомни, научи!". В най-добрия случай учителят превеждал отделни трудни думи - и то, ако бил в добро настроение. Но самостоятелни отделни уроци по латински нямало. Всички училищни знания и науки или, както ги наричали тогава, „седемте благородни изкуства", били разделени на две направления - Тривиум и Квадривиум.

Тривиумът включвал „Три пътя", тоест три предмета. Във възходяща трудност те били:

1. Граматика. Тук влизали правопис, четене, пеене и дори поезия като изкуство да се пишат стихове (всичко това на латински, разбира се);

2. Логика - изкуството да се разсъждава и да се откриват грешки в разсъжденията на събеседника; науката как да доказваш правилността на своята гледна точка;

3. Риторика - изкуството на правилната и красива реч (устна и писмена). По време на уроците децата запомняли различни начини на вежливо общуване, учели се да водят спорове и разговори помежду си, да пишат писма и да съставят прости официални документи.

Тривиумът се считал за най-лесната част от обучението. (Затова и „тривиално" до ден-днешен означава „просто"). В повечето случаи училището завършвало на този етап, на възраст 11-12 години.

Но ако ученикът, по мнението на учителя, се бил справил успешно с тривиума, му било позволено да изучава квадривиума, тоест „Четирите пътя". Предметите тук в нарастваща сложност били следните:

1. Аритметика - събране, изваждане, умножение и деление, както и обмяна на пари, мерки за тегло, дължина и обем;

2. Геометрия - свойствата на геометричните фигури, измерване на площта на земни участъци;

3. Астрономия - науката за положението на звездите и планетите в небето през различните периоди на годината, умението да се използват календари, включително изчисляване на дните на църковните празници (което в онази епоха било изключително важно);

4. Музика - но не свирене на музикални инструменти, както може да си помисли човек, а това, което днес бихме нарекли „теория на музиката": тоест, науката за математическото съотношение на различните звуци един към друг.

По принцип, тривиумът може да се определи като първите класове на средновековното училище, а квадривиумът - горните.

След като завършели училище, най-добрите ученици се допускали до висше образование, тоест до изучаването на философия и теология - най-важните науки по онова време. Но до това ниво достигали много малко момчета - единици от няколко хиляди.

А момичетата? В онези далечни времена те не ходели на училище. Образование получавали само девойките от аристокрацията. Дали днешните момичета трябва да им завиждат?Е, това вече е въпрос на лично мнение.
Източник: iskamdaznam.com

# data[].attributes.attachment_link.description
Думата „тривиален", „тривиално" означава нещо банално, много просто и достъпно за всички. Но самият неин произход далеч не е тривиален. Той идва от латинските думи „tres" - три, и „via" - път. „Тривиално" буквално означава „трипътно". Ала каква може да бъде връзката между три пътя и простотата?