# data[].attributes.body
Legenda despre Negru-Vodă, „întemeietor” al Țării Românești. Acesta trăia pe vremea tătarilor, peste munți, în Țara Făgărașului, și era un român viteaz, frumos și înțelept. El vorbea cu voinicii din jurul său despre suferințele îndurate de pe urma tătarilor de frații lor de dincolo de munți. Ei au hotărât să vină în sprijinul acestora. S-au așezat la Câmpulung și s-au pregătit de luptă cu tătarii. Tătarii se veseleau, când brusc au fost atacați de Negru-Vodă; mulți tătari au fost uciși, iar cei rămași în viață, alungați din țară.

# data[].attributes.body
De numele lui Negru-Vodă se leagă și eliberarea Tării Românești de tătari, mutarea scaunului, precum și ridicarea bisericii, a curților și caselor domnești la Curtea de Argeș. 
...apoi, Negru-Vodă a devenit Radu-Vodă

# data[].attributes.body
Negru-Vodă a fost identificat cu Radu I și a apărut personajul „Radu-Negru”; ca dată a „descălecatului” a fost fixat anul 1290.

# data[].attributes.body
Comunităților romano-catolice și săsești din vechile orașe de scaun, odată cu „descălecatul” lui Radu-Negru s-au admis a fi o consecință a imigrație de populație, românească și străină, la sud de Carpați .

# data[].attributes.body
Concluzia care se desprinde poate fi formulată astfel: ceea ce tradiția numește „descălecat” nu este altceva decât un curent de emigrare de populație din Transilvania la sud de Carpați, care, deși nu a creat statul Țara Românească, a avut un rol însemnat în creșterea potențialului uman. Negru-Vodă este personificarea legendară a lui Basarab I.

# data[].attributes.body
Cel mai adesea Negru-Vodă a fost identificat cu Basarab I, cu Nicolae Alexandru, cu Radu I sau cu Neagoe Basarab. Faptele pe care tradiția i le atribuie lui Negru-Vodă fac ca identificarea lui cea mai sigură să fie cu Basarab I. Negru i s-a spus lui Basarab în urma îndepărtării Negrilor Tătari din ținuturile de la răsărit de Olt și până la Dunăre, numite cu o terminologie turaniană „Țara Neagră”.

# data[].attributes.body
Titlul de „herțeg Amlașului și Făgărașului” pe care îl purtau în documentele din secolele XIV-XV unii domni ai Țării Românești a fost luat drept indiciu al „descălecatului”.