# data[].attributes.body
Senajā Grieķijā izveidojās polisu sistēma, kur katra pilsētvalsts bija neatkarīga un organizēta pēc savas pārvaldes modeļa. Atēnās attīstijās demokrātija, savukārt Spartā pastāvēja militāri orientēta oligarhija

# data[].attributes.body
Senajā Romā no monarhijas izveidojās republika un vēlāk impērija.

Cilvēki pielūdza dievus. Šie dievi tika saistīti ar noteiktām dzīves jomām.

Pastāvēja stingra sociāla hierarhija, kā pilsoņi, brīvie iedzīvotāji un vergi.

# data[].attributes.body
Pitagors izstrādāja Pitagora teorēmu. Eiklīds veidoja ģeometrijas pamatus. Romieši izstrādāja akveduktus, ceļus un tiltus. Sāka petīt arī zvaigžņu kustību.

Grieķi izveidoja klasiskās mākslas un arhitektūras kanonus, kas balstijās uz proporcijuun estētikas principiem. Romas arhitektūra izcēlās ar inženiertehniskiem sasniegumiem, kā Kolizejs un Panteons. Grieķi mēģināja akcentēt ideālo cilvēka ķermeni

# data[].attributes.body
Grieķijā tēlnieki izstrādāja ideālus cilvēka ķermeņus. Bija trīs galvenie arhitektūras stili: doriskais, joniskais un korintiskais. Grieķi saves mitoloģiskos motīvus un ikdienas dzīves ainas attēloja uz vāzēm.

Romā arhitektūrai ir raksturīgi masīvi būvniecības projekti ar kupoliem, piemeram, arkas. Romiešu darbi bija vairāk orientēti uz reālismu un politiskajiem portreniem nekā Grieķiem. Viņi veidoja arī ļoti detalizētas skulptūras.

# data[].attributes.body
Četri tetrarhi

# data[].attributes.body
Seno Grieķu vāze

# data[].attributes.body
Viduslaiku kultūra attīstijās Eiropā pēc Romas impērijas sabrukšanas, un to būtiski ietekmēja kristietība, kā arī mijiedarbība ar Islāma un Bizantijas kultūrām.

Feodālisms bija galvenā politiskā un ekonomiskā sistēma. Remes pārvaldīja karaļi un muižnieki. Garīdziniecība kontrolēja reliģisko dzīvību un izglītību. Zemnieki bija atkarīgi no augstāko kārtu pārstāvjiem.

Kristietība bija centrālais kultūras elements. Reliģija noteica cilvēka dzīves ritmu.

# data[].attributes.body
Renesancē bija svarīgas cilvēka vērtības un spēja apgūt zināšanas, kas bija atšķirīgs no viduslaiku garīgajiem uzskatiem, kas bieži vien koncentrējās uz dzīvi pēc nāves.

Renesanses laikā daudzās Eiropas valstīs notika centralizēšanas procesi, kur valdnieki kļuva spēcīgāki, veidojot lielākas un vienotākas valstis.

Notika arī sociālas pārmaiņas, kas bija saistītas ar urbanizāciju, tirdzniecības attīstību un jauniem ekonomiskiem apstākļiem. Tirdzniecības ceļojumu attīstība un jaunie atklājumi radīja jaunas iespējas un izaicinājumus.

# data[].attributes.body
Viduslaiku kultūras intelektuālie sasniegumi bija ļoti daudzpusīgi un radīja pamatu turpmākajai Eiropas attīstībai. Tie bija saistīti gan ar reliģisko ticību, gan ar zinātniskajiem atklājumiem, filozofiskajām idejām un mākslas formām.

Arābu matemātiķi ieviesa jaunas matemātikas un astronomijas metodes.

Viduslaikos tika turpināts Aristoteļa un Ptolemaja modelis par Zemes statisko stāvokli Visumā.

Tika attīstīta romānikas arhitektūra, kas bija pazīstama ar masīviem akmens mūriem, bieziem skatiem un nelieliem logiem.

12. un 13. gadsimtā radās gotikas arhitektūra, kas tika raksturota ar augstiem, smailiem lokiem, lieliem logiem.

# data[].attributes.body
Renesances laikā sākās Zinātniskā revolūcija, kas ļāva radīt jaunus uzskatus par dabu, Visumu un cilvēka vietu pasaulē.

Andrē Vesālijs, Leonardo da Vinči un citi zinātnieki veica detalizētus pētījumus par cilvēka anatomiju. Johans Gutenberg izgudroja drukas presi, kas revolūcijas veidā mainīja informācijas izplatīšanu un veicināja zināšanu pieejamību plašākai sabiedrībai.

Leonardo da Vinči bija viens no pirmajiem māksliniekiem, kas izmantoja zinātniskās metodes, lai izpētītu cilvēka anatomiju un optikas principus, piemēram, perspektīvas un gaismas un ēnas attiecības.

# data[].attributes.body
Divi galvenie arhitektūras stili, kas iezīmē viduslaiku laiku, bija romānika un gotika. Romānikas arhitektūras piemēri- Pizas katedrāle, Laon katedrāle. Gotikas arhitektūras piemēri- sarares katedrāle, Parīzes Dievmātes katedrāle.

Viduslaiku glezniecība bija galvenokārt reliģiska un parasti tika izmantota, lai attēlotu Bībeles ainas un kristīgo simbolismu. Bija trīs veidu glezniecības: Bizantiskā glezniecība- raksturīga ar savu stingro simboliku, ikonu glezniecību un zeltu pārklātām virsmām.(4.–12. gs.); Romānikas glezniecība- sākās pāreja uz vairāk realitātes atveidošanu.(10.–12. gs.); Gotikas glezniecība- ieviesa vairāk dabiskuma un gaismas attēlojumu.(12.–15. gs.)

# data[].attributes.body
Itālija ir uzskatāma par renesanses dzimšanas vietu, un tās mākslas stils ietekmēja visu Eiropu. Ziemeļrenesanse attīstījās galvenokārt Ziemeļeiropā, piemēram, Nīderlandē, Francijā, Anglijā un Vācijā. Šajā reģionā mākslinieki vairāk koncentrējās uz detalizētu ikdienas dzīves attēlojumu, reliģiskajām ainām un lielu uzsvaru uz gleznu precizitāti. Arhitekti centās panākt perfekciju un harmoniju, izmantojot matemātiku un proporcijas kā pamatus, lai radītu ideālus celtnes un telpas.Baroka māksla bija ļoti dramatiskā un dinamiskā, ar lielu uzsvaru uz gaismas un ēnas kontrastiem, emocionālo izteiksmi un kustību attēlojumu.

Renesanses laikmetā Virginija (jeb "Mātes dievietes" tēls) bieži tika attēlota gan reliģiskos darbos, gan arī mākslas darbos, kuros tika pielietota klasiskā estētika.

# data[].attributes.body
Krusts bija viens no izplatītākajiem simboliem viduslaiku sabiedrībā

# data[].attributes.body
Kellu grāmata, kas ir viena no Agrīno viduslaiku slavenākajiem mākslas darbiem.

# data[].attributes.body
Parīzes Dievmātes katedrāle

# data[].attributes.body
Senās Romas kristiešu mozaīka

# data[].attributes.body
Viduslaiku klosteris Katalonijā.

# data[].attributes.body
Svētā Erceņģeļa Miķeļa jezuītua baznīca Minhenē Renesanses stilā

# data[].attributes.body
Skulptūra Orsanmikeles baznīcā Florencē

# data[].attributes.body
Leonardo da Vinči "Svētā Anna un Madonna ar bērnu"

# data[].attributes.body
Mona Liza

# data[].attributes.body
Akropole Atēnās

# data[].attributes.body
Absolūtisma laikmets, kas Eiropā galvenokārt attīstījās 17. un 18. gadsimtā, bija periods, kad valdniekiem bija praktiski neierobežota vara pār valsti un sabiedrību. Šajā laikā sabiedrība bija stingri hierarhiska un ļoti strukturēta, ar skaidri noteiktām lomām katrai sociālajai kārtai. Sabiedrība bija dalīta kārtās – aristokrātija, garīdzniecība un trešā kārta (zemnieki, pilsētnieki, amatnieki). Kārtu pāreja bija ļoti ierobežota, un lielākā daļa cilvēku piedzima un nomira savā sociālajā stāvoklī.

# data[].attributes.body
Šo laiku raksturo spēcīgs monarhu atbalsts zinātnei un mākslai, kā arī augošā izglītības un ideju loma sabiedrībā. Šajā laikā strauji attīstījās dabaszinātnes – astronomija, fizika, matemātika, bioloģija. Īzaks Ņūtons izveidoja fizikas gravitācijas likumus. Absolūtisma laikā pieauga interese par cilvēka prātu, izziņu un kritiske domāšanu. Radās jauni filozofiski virzieni: racionālisms, empīrisms. Izglītība kļūst par nozīmīgu sabiedrības pārmaiņu instrumentu – tiek veidotas karaliskās akadēmijas, bibliotēkas, muzeji.

# data[].attributes.body
Literatūrā attīstījās gan poēzija, gan drāma, bieži vien ar moralizējošiem un didaktiskiem motīviem. Franču dramaturgi kā Moljērs, Rasins, Korneijs radīja darbus, kas attēloja cilvēka dabu, sabiedrības normas un bieži slēpti kritizēja varas struktūras.

Attīstījās orķestra mūzika, operas un baznīcu mūzika. Slavenākie komponisti bija Johans Sebastiāns Bahs, Francis Jozefs Haidns un Volfgangs Amadejs Mocarts.

Baroka stils bija dominējošais stils 17. gs. un 18. gs. sākumā. To raksturo greznība, pompozitāte, dramatiskums, bagātīga simbolika. Baroka arhitektūra un māksla tika izmantota, lai parādītu valdnieku varu un dievišķumu.

# data[].attributes.body
Versaļas pils

# data[].attributes.body
Ievērojamākais no Francijas absolūtajiem valdniekiem Luijs XIV.

# data[].attributes.body
Pēteris I

# data[].attributes.body
Apgaismības laikmets radikāli pārveidoja Eiropas (un vēlāk arī pasaules) sabiedrību. Šis laiks iezīmē pāreju no tradicionālās, hierarhiskās un baznīcas ietekmētās sabiedrības uz sabiedrību, kuras centrā ir cilvēka saprāts, brīvība un izglītība. Līdz ar lasītprasmes izplatību, vairāk cilvēku spēja piekļūt grāmatām, avīzēm, brošūrām un enciklopēdijām, veidojot tā saukto publisko telpu, kur varēja diskutēt par idejām un sabiedrību. Sāka attīstīties jaunas politiskās idejas – cilvēku vienlīdzība likuma priekšā, tautas suverenitāte, vara, kas balstīta sabiedrības gribā. Tika arvien vairāk apšaubīta absolūtā monarhija un baznīcas dominance. Pieauga arī interese par cilvēktiesībām, personisko brīvību, ticības brīvību, izglītības nozīmi, un tika kritizēta verdzība un dzimtbūšana.

# data[].attributes.body
Apgaismības laikmets bija izcils cilvēces saprāta uzplaukuma periods. Šī laikmeta filozofi, domātāji un zinātnieki ievērojami paplašināja cilvēces izpratni par sabiedrību, valsti, cilvēka dabu un pasauli kopumā.

Žans Žaks Ruso uzskatīja, ka cilvēks pēc dabas ir labs, bet sabiedrība viņu samaitā. Viņš aizstāvēja tautas suverenitātiun sabiedrisko līgumu starp valdnieku un tautu. Apgaismības laikmetā uzplauka zinātniskā doma – balstīta novērojumos, eksperimentēšanā un loģikā.

# data[].attributes.body
Apgaismības laikmetā dominēja harmonija, vienkāršība, proporcijas. Arhitektūra kļuva funkcionāla un simboliska.

Attīstījās esejas, satīra un filozofiskie romāni, kas kritizēja sociālās netaisnības un vēstīja par progresu.

Sākas klasicisma mūzikas laikmets – līdzsvarots, emocionāli piesātināts, bet strukturēts stils. Slavenākie komponisti bija Jozefs Haidns(simfonijas tēvs ), Volfgangs Amadejs Mocarts,Ludvigs van Bēthovens. Mūzika kļuva pieejamāka plašākai sabiedrībai.

# data[].attributes.body
Racionālisma artefakts

# data[].attributes.body
Ādams Smits

# data[].attributes.body
Volfgangs Amadejs Mocarts

# data[].attributes.body
19.gadsimts bija strauju pārmaiņu laikmets, kas saistīts ar industrializāciju, urbanizāciju un modernās sabiedrības veidošanos.
No lauksaimniecības sabiedrībām Eiropā un ASV pāreja uz rūpniecisku ekonomiku. Pilsētas kļuva par ekonomikas un kultūras centriem.
Turpināja pastāvēt aristokrātija, taču ietekmi strauji ieguva buržuāzija (uzņēmēji, tirgotāji, izglītotie profesionāļi). Paplašinājās strādnieku šķira.
Stiprinājās nacionālā identitāte, pieauga interesi par tautas vēsturi, folkloru, valodu.
Pieauga lasītprasme, attīstījās laikraksti, bibliotēkas, universitātes, kas radīja plašāku izglītoto sabiedrības slāni.

Jaunas politiskās idejas un cīņas
Tika aktualizēti: liberālisms, sociālisms, demokrātijas idejas, sieviešu tiesību kustības sākotne

# data[].attributes.body
19. gadsimts bija intensīvu pārmaiņu un jaunu ideju laikmets, kurā strauji attīstījās zinātne, filozofija un sabiedriskā doma. Darvins izstrādāja evolūcijas teoriju, Mendeļejevs radīja periodisko tabulu, bet Maksvels apvienoja elektrības un magnētisma likumus. Attīstījās medicīna un mikrobioloģija, ko veicināja Pastērs un KoHS. Filozofijā aktualizējās cilvēka brīvības, sabiedrības un morāles jautājumi — Mills popularizēja liberālismu, Markss analizēja sociālo nevienlīdzību, bet Nīče izaicināja tradicionālās vērtības. Pieauga izglītības līmenis un paplašinājās ideju aprite.

# data[].attributes.body
Mākslā sākotnēji dominēja romantisms ar uzsvaru uz emocijām, dabu un individualitāti (Frīdrihs, Šopēns, Vāgners). To nomainīja reālisms, kas attēloja ikdienas dzīvi bez idealizācijas (Kurbe, Balzaks, Tolstojs). Gadsimta beigās attīstījās impresionisms ar jaunu skatījumu uz gaismu un krāsu (Monē, Renuārs). Mūzikā uzplauka simfonisms un opermūzika (Bēthovens, Brāmss, Čaikovskis), bet arhitektūrā parādījās eklektika un pirmās metāla–stikla konstrukcijas, kas iezīmēja ceļu uz modernismu.

# data[].attributes.body
Klods Monē

# data[].attributes.body
Triumfa arka Parīzē, Francijā

# data[].attributes.body
K. D. Frīdrihs ,,Dzīves skatuve''

# data[].attributes.attachment_link.title
dzīves skatuve frīdrihs - Google Search

# data[].attributes.body
Modernisma laikmetā sabiedrībā notika straujas pārmaiņas – attīstījās rūpniecība, tehnika un pilsētas. Cilvēki vairāk pievērsās savai individualitātei, emocijām un psiholoģijai. Sabiedrībā pieauga sociālās atšķirības un nacionālisms. Valstīs valdīja politiska spriedze, kas noveda pie Pirmā pasaules kara. Reliģijas ietekme samazinājās, jo cilvēki vairāk uzticējās zinātnei. Daudzi cilvēki sāka apšaubīt tradicionālās vērtības un meklēja jaunus uzskatus. Attīstījās arī masu kultūra, prese un izglītība. Sievietes arvien vairāk iesaistījās sabiedriskajā dzīvē un cīnījās par savām tiesībām. Pilsētās veidojās moderns dzīvesveids ar jaunām izklaides iespējām un tehnoloģijām.

# data[].attributes.body
Modernisma laikmetā strauji attīstījās zinātne un tehnika. Tika izgudrots telefons, radio, kino, automašīna un lidmašīna. Alberts Einšteins radīja relativitātes teoriju, bet Zigmunds Freids pētīja cilvēka zemapziņu. Zinātnes sasniegumi ietekmēja arī mākslu, kurā pieauga interese par emocijām un cilvēka iekšējo pasauli. Attīstījās medicīna un fizikā tika veikti nozīmīgi atklājumi. Jaunās tehnoloģijas mainīja cilvēku ikdienu un saziņas iespējas. Kino un fotogrāfija kļuva par nozīmīgām kultūras un mākslas sastāvdaļām. Zinātnieki centās izprast ne tikai dabu, bet arī cilvēka domāšanu un uzvedību.

# data[].attributes.body
Modernisma mākslai raksturīgi eksperimenti, jaunas formas un atteikšanās no tradicionālās mākslas. Arhitektūrā izmantoja stiklu, dzelzi un betonu, attīstījās jūgendstils un funkcionālisms. Glezniecībā radās impresionisms, ekspresionisms, kubisms un sirreālisms. Nozīmīgi mākslinieki bija Pablo Pikasso un Salvadors Dalī. Literatūrā un teātrī attēloja cilvēka psiholoģiju, bet mūzikā tika izmantotas jaunas skaņas un ritmi. Mākslinieki centās parādīt cilvēka emocijas un zemapziņu. Māksla kļuva daudzveidīgāka un brīvāka nekā iepriekšējos laikmetos. Tēlniecībā un arhitektūrā arvien vairāk izmantoja vienkāršotas un ģeometriskas formas. Modernisma mākslinieki bieži vēlējās šokēt sabiedrību un lauzt ierastos priekšstatus par mākslu.

# data[].attributes.body
Eifeļu tornis

# data[].attributes.body
Glezna ,,Mīkstie pulksteņi''

# data[].attributes.body
Šarls Bodlērs- viens no modernisma nozīmīgākajiem priekštečiem

# data[].attributes.attachment_link.title
Attēls:Étienne Carjat, Portrait of Charles Baudelaire, circa 1862.jpg — Vikipēdija