# data[].attributes.attachment_link.title
Kuinka koulutan 14 päivässä koiran metsäjäljelle osa 1

# data[].attributes.headline
Liikkeestä istuminen, maahanmeno & seisominen (osa 1)

# data[].attributes.subject
Liikkeestä istuminen, maahanmeno & seisominen (osa 1)

# data[].attributes.attachment_link.title
Sit, Down and STAND! Video:1 Tips for improving your IGP, Schutzhund out of motion exercises.

# data[].attributes.attachment_link.title
Michael Ellis on Core Principles of Engagement

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Esimerkiksi koejäljellä tai etsintätehtävässä meillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin luottaa koiraan, sillä vain sen nenä tietää, missä seurattava jälki kulkee. Ihannetilanteessa ohjaaja saa vain nauttia mukavasta kävelystä koiransa perässä ja esimerkiksi korjailla koiran ilmaisemat esineet talteen. Aina jäljestys ei kuitenkaan ole ihan näin seesteistä ja koirallekin sattuu virheitä. Vähintäänkin koira voi törmätä jäljellä haasteisiin, varsinkin, kun me niitä koulutusmielessä vielä tahallamme koiralle mielellämme tarjoilemme. Tällöin korostuu se kuuluisa koiranlukutaito, ja juurikin ongelmatilanteet sitä myös kovasti tukevat. Koiranlukutaito ei kuitenkaan aina ole kaikkein helpointa, se vaatii useimmilta meistä aikaa ja erehdyksiä, sekä maastolajeissa olosuhteet voivat pahimmillaan vaikeuttaa jopa koko koiran näkemistä. Itselle jäljellä selkein väylä koiran lukemiseen onkin meitä jäljellä toisiimme yhdistävä jälkiliina. Olen huomannut, että moni kokee liinan kanssa työskentelyn varsinkin alkuun melko haastavana. Sen tehtävä tuntuu olevan tuoda lisävaikeuskerrointa metsässä liikkumiseen, ja ohjaajan aika sekä huomiokyky menee vain liinan selvittelyyn. Kunhan siihen tottuu, niin parhaimmillaan liina on kuitenkin oiva apuväline koiran ja ohjaajan keskinäiseen vuoropuheluun.

"Normaali veto siis yhdistää meitä ja kertoo, että koirani ajaa jälkeä keskittyneesti ja itsevarmasti - kaikki on siis tällöin hyvin."

Itse opetan koirani jäljestämään niin, että liinassa on aina kohtuullinen veto päällä. Vedon tarkoitus ei kuitenkaan ole raahata ohjaajaa täysiä pusikoiden läpi niin, että koiran henki pihisee valjaissakin! Jos näin käy, niin silloinkin välittyy tärkeää tietoa ohjaajalle. Liian kova veto liinassa on usein koiran tapa kommunikoida, että jokin mahdollistaa sille tarkoituksettoman lujan vauhdin ja ohjaa täten parempaan treenien suunnitteluun. Vaikka joskus ohjaaja voikin joutua toimimaan jarruna, niin se ei ole varmastikaan monenkaan tavoite jäljellä eikä lähellekään jälkiliinan tärkein tehtävä.

Sopiva veto sen sijaan on minulla ja koirallani tapa olla yhteydessä toisiimme. Nuorempi koirani on melko herkkä ja kaipaa paljon tukea, joten näin se kokee minun olevan paremmin kanssaan. Normaali veto siis yhdistää meitä ja kertoo, että koirani ajaa jälkeä keskittyneesti ja itsevarmasti - kaikki on siis tällöin hyvin. Liina kuitenkin löystyy aina, kun koirani kohtaa haasteen, ja tällöin minun on syytä olla hereillä. Vedon puuttuminen toimii merkkinä pysähtyä ja antaa koiran ratkoa ongelman ilman, että häiritsen tai paineistan sitä. Joskus koira voi hukata jäljen tai haluta tarkistaa kulman, jolloin se muuttuu epävarmemmaksi ja täten lopettaa päämäärätietoisen etenemisen ja sitä kautta vedon. Tällöin odotan, että jännite palaa koiran lähtiessä taas jäljelle ja tämä on signaali minulle toimia vahvisteena seuraamalla koiraa. Veto myös muuttuu vaikeissa kohdissa, esimerkiksi teiden ylityksissä tai kallioilla, ja nämä ovatkin oivia hetkiä oppia lisää niistä asioista, jotka oma koira kokee jäljellä haastaviksi!

Aina liinan löystyminen ei toki ole merkki ongelmasta, vaan se löystyy silloinkin, kun koirani löytää esineen. Joskus löystyminen on vain pieni hetki, mutta välillä esine tai keppi vaatii koiralta tarkentamista, jolloin haluan antaa koiralle työrauhan. Jään jälleen paikalleni odottamaan esineilmaisua, jonka jälkeen päästän liinasta irti ja menen palkkaamaan koiraani. Löysä liina on merkki tällöin myös koiralle ottaa rennosti ja levähtää, sillä varsinkin pitkillä jäljillä tai kuumalla ilmalla se tulee näitäkin hetkiä tarvitsemaan. Koska löysä liina merkitsee paussia, niin aiheutan siihen vastaavasti pienen alkujännitteen, kun haluan kertoa koiralle, että olisi aika jatkaa.

On koirakohtaista, kuinka pitkää liinaa on järkevä käyttää tai kuinka läheltä siitä pitää kiinni. Se voi myös vaihdella jäljen eri kohdissa.

On koirakohtaista, kuinka pitkää liinaa on järkevä käyttää tai kuinka läheltä siitä pitää kiinni. Se voi toki vaihdella myös jäljen eri kohdissa. Koira, jolla on taipumusta hosua, jäljestää levottomasti seilaten tai joka hukkaa jäljen helposti, on hyvä pitää lähempänä ohjaajaa kuin tarkemmin jälkeä ajava kaverinsa. Itse annan koiran mieluiten työskennellä melko kaukana, koska koen saavani paremmin kokonaiskuvan tilanteesta kuin aivan koiran kannoilla kulkiessani. Koen, että minulla on tällöin paremmin aikaa reagoida ja jos koira vaikka hukkaa jäljen, olen todennäköisemmin sen päällä seisomassa koirasta kauempana kuin aivan koirani kintereillä ollessani. Tällöin on helpompi odottaa itse paikallaan, että koira nostaa jäljen uudestaan. Sen sijaan koira, joka hukkaa jälkeä alati tai tekee kulmissa laajoja tarkistuskierroksia, voi hyötyä lyhyemmästä liinasta. Mielestäni ei ole järkeä opettaa koiraa tekemään esimerkiksi kulman tarkistusta kymmenen metrin säteellä, vaikkakin se tarkistuksen puolestani saakin halutessaan tehdä. Kunhan koira on oppinut tekemään maltillisemmat tarkistukset, niin annan sille enemmän tilaa olemalla itse kauempana eli eri koulutusvaiheissa ja saman jäljenkin aikana etäisyys koirasta voi tarpeen mukaan vaihdella.

"Oma systemaattinen tavoitteeni on aina kuunnella, tukea ja oppia liinan välityksellä."

Vaikka itse imen tietoa jäljestävältä koiraltani liinan välityksellä, kerron kuitenkin mahdollisimman vähän koiralleni liinan kautta asioita, varsinkaan mitään negatiivista. Lähinnä ainoa asia, jonka liinan kiristämisen avulla teen, on pakon edessä koiran pysäyttäminen tai rajoitan esimerkiksi turhaa pyörimistä, vaikkakin koitan näitäkin välttää. En esimerkiksi koskaan välitä liinan avulla nyppäisyin pakotteita koiralle tai herätä sen huomiota liinasta vetämällä. Saattaa kuulostaa itsestäänselvyydeltä, mutta tätä kuitenkin näkee välillä ihmisten tekevän varsinkin silloin, kun koira on jo kytketty jälkivälineisiin ja lähestytään janaa, mutta koira ei vielä aktiivisesti etsi jälkeä. Se voi tällöin haluta vaikka nuuskia tai merkkailla tai muuten vain harhailla väärään suuntaan. Edellä kuvaillussa tilanteessa moni lähes huomaamattaan nyppäisee koiraa liinasta mukaansa. Itse kuitenkin vältän kaikkia negatiivisia liinannyppäisyjä jälkivaljaissa, ja mieluiten liina onkin valjaissa kiinni vain jäljellä tai janalla.

Helpossa maastossa ohjaajankin on helppo kulkea mukana, mutta ohjaajalle haasteellinen maasto kulkea on todennäköisesti myös koiralle haasteellinen jäljestää. Tällöin on tärkeää, että koira on opetettu siihen, että tahaton nyppäisy liinasta ei tarkoita mitään.

Kaikkein tärkeintä onkin opettaa koira olemaan huomioimatta siihen jäljellä kohdistuvia kiskaisuja. Tämä johtuu siitä yksinkertaisesta syystä, että moni on koiraansa huomattavasti kömpelömpi metsässä liikkuja ja joskus maastot voivat olla melkoisen liinaan tarrautuvia. Itse kompastuessani tai liinan kiertyessä kuusikkoon en halua koirani ottavan äkillistä, välillä varsin voimakastakaan nyppäystä palautteena toiminnastaan. Herkkä koira kun voisi muuten luulla, etten ole tyytyväinen sen työskentelyyn, vaikka "palaute" johtuisikin aivan muista, jälkeen liittymättömistä asioista.

Se maasto, jossa minä saatan maata hetkellisesti metsänpohjalla, voi olla koirallekin sangen haastava jälkialusta. Hakkuuaukea risukasoineen ei ole sillekään se kevyin tai helpoin mahdollinen ympäristö edetä ja vielä jälkeä seuraten. Varsinkin, kun nimenomaan niiden haasteiden edessä korostuu koiran itseluottamus ja parhaimmillaan ne haasteet sitä myös ihanasti kasvattavat. Pahimmillaan nyppäisy tulee kuitenkin juuri sillä hetkellä, kun koira on ratkaissut jonkin sille vaikean paikan, ja jos se kokee tämän negatiivisena palautteena, oppiminen voi pahimmillaan ottaa isojakin askelia taaksepäin. Kun koira on tottunut nyppäisyihin eikä täten pidä niitä palautteina, sen työskentely ei niistä niin helposti kärsi. Kaikki koirat eivät toki ole yhtä herkkiä, ja näissäkin tilanteissa ne jo kuljetut jälkikilometrit ja oppimishistoria painavat siellä vaakakupissa yksittäistä erehdystä enemmän. Silti oma systemaattinen tavoitteeni on aina kuunnella, tukea ja oppia liinan välityksellä eikä niinkään kontrolloida, kouluttaa saatika rankaista.

MAINOS Lisää suosikkeihin

SporttiRakin toimitus kertoo, mitä koiraurheilumaailmassa tapahtuu juuri nyt.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kuuntele liinaa - vinkkejä jälkiliinan hyödyntämiseen

# data[].attributes.attachment_link.description
Esimerkiksi koejäljellä tai etsintätehtävässä meillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin luottaa koiraan, sillä vain sen nenä tietää, missä seurattava jälki kulkee. Ihannetilanteessa ohjaaja saa vain nauttia mukavasta kävelystä koiransa perässä ja esimerkiksi korjailla koiran ilmaisemat esineet talteen. Aina jäljestys ei kuitenkaan ole ihan näin seesteistä ja koirallekin sattuu virheitä.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Zip Team Dog Training with Tuukka Nikola

# data[].attributes.attachment_link.title
@tuukkanikola Why dogs learn to make  noise during obedience? How to avoid conflicts?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Zip Team Dog Training with Tuukka Nikola

# data[].attributes.attachment_link.title
Nettiseminaari 15.12.2022 - Koiran henkinen hyvinvointi

# data[].attributes.body
Koiramaailman haastatteluita

# data[].attributes.attachment_link.description
Share your videos with friends, family, and the world

# data[].attributes.attachment_link.description
Drive Unlimited C.S.C. | Nose For A Cause youtube channel is the video library of the Drive Unlimited Canine Sports Center and Nose For A Cause Organisation.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
workingmalinois lopes martine loots atim nvbk

# data[].attributes.attachment_link.description
Share your videos with friends, family, and the world

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
"dog training" obedience dogs canines "forrest micke" "protection sport" schutzhund "ring sport" decoy "teaching dogs" "dog behavior"

# data[].attributes.attachment_link.description
The Dog Hack. Tips, Instructional videos, and support for you and your dog's training.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Yhteenveto FT Katriina Tiiran luennosta 29.4.2016

Tällä kysymyksellä eläintenkäyttäytymistutkija FT Katriina Tiira "Onko sana dominanssi tarpeeton koirilla vai onko se tarpeellinen?" SmartDOG ky:stä avasi esitelmänsä huhtikuun 2016 lopussa Koirakoutsi lla Ylöjärvellä. Esitelmän teemana oli avata käytävää dominanssikeskustelua ja käydä läpi mitä dominanssista tiedetään vuonna 2016 eläinkunnassa ja koirilla tutkimusten pohjalta.

Dominanssi termiä käytetään usein väärin kuvaamaan yksittäisen koiran ominaisuutta, kun dominanssi tarkoittaa kahden yksilön suhdetta. Tiira totesi, että dominanssi ei siis välttämättä ole koiran ominaisuus, vaikka toisilla yksilöillä on suurempi taipumus tulla johtajaksi. Ei ole kuitenkaan todistettu tämän hetkisen tutkimuksen valossa, että dominanssihierarkiaa ei olisi koirien välillä.

Tässä artikkelissa puhutaan siis yksilöiden (tarkalleen ottaen kahden yksilön) välisistä toistuvista käytösmalleista, kun käytetään sanaa dominanssi. Hierarkiasta on monia näkemyksiä, mutta näyttää siltä, että hierarkiarakenne ei ole niin suoraviivainen, kuin mitä aiemmin oletettiin tarhasusilla tehtyjen varhaisten tutkimusten perusteella. Tarhasusiin pohjautuvat löydökset on myöhemmin kumottu luonnossa elävistä susista tehdyissä tutkimuksissa, joissa perhelauma on keskeinen sosiaalinen yksikkö.

Ensimmäisenä teemana käytiin läpi koirien välistä hierarkiaa ja dominanssia yleisesti. Aiheesta käytävästä keskustelusta käytetään nimeä "The big dominance debate".Muutama tutkija (etenkin John Bradshaw, vuodelta 2009 julkaisu dominanssista) ja monet koirien kouluttajat ovat sillä kannalla, ettei koirien välillä ole selkeää ja pysyvää dominanssia tai hierarkiaa. Tutkimuksessaan Bradshaw jne (2009) analysoivat villiintyneistä koiralaumoista (Pal jne 1988 keräämää) 19 vakiintuneessa elävän kastroidun uroksen aineistoa. He tarkastelivat sosiaalisia suhteita itsevarmuutta ja alistumista osoittavien eleiden avulla. Koirayksilöiden kahdenvälisistä kanssakäymistilanteista he laskivat, onko näissä villikoirissa hierarkiaa, mutta eivät löytänee tukea hierarkian olemassaololle. Aaineisto ei tukenut lauman hierarkiaa, vaikka useimpien yksilöiden välillä oli epätasa-arvoinen suhde. Tutkimuksen julkaisu käynnisti julkisen keskustelun ja aktivoi aiheeseen liittyvää tutkimusta. Bradshaw on myöhemmin todennut, että kastroituihin koiriin pohjautuva aineisto ei ole luotettava ( Canine Science forum 2010 Wien).

Mitä dominanssista ja hierarkiasta tiedetään vuonna 2016?

Dominanssia esiintyy kahden yksilön välisissä sosiaalisissa suhteissa, joissa toinen voittaa toistuvasti yhteenotot, ja toinen häviää tai vetäytyy niistä (alisteinen). Sosiaalinen hierarkia on hyvin dokumentoitu kaikissa ryhmissä/laumoissa elävissä eläinlajeissa. Dominanssi on siten epäsymmetristä käyttäytymistä kahdenvälisissä suhteissa, toiseen suuntaan enemmän alistuvaa ja toiseen suuntaan enemmän alistavaa käytöstä. Dominanssihierarkia vähentää aggressiota ja haavoittumisen mahdollisuutta eli se lisää yhteiselon rauhallisuuttaa, koska kilpailutilanteessa on selvää ilman tappelua, kumpi väistää.

Korkean sosiaalisen statuksen eli dominanssin hyödyt eläinkunnassa ovat Tiiran mukaan hyvin dokumentoituja. Korkean statuksen omaavat saavat enemmän ruokaa, juomaa, parittelukumppaneita ja niillä on myös parempi lisääntymismenestys (Chichinadze jne 2014). Tämä pätee, vaikka ruokaa on rajattomasti. Sosiaalinen status määräytyy esimerkiksi iän, koon tai emon sosiaalisen aseman kautta (eräät apinat). Myös geneettisiä eroja on havaittu, mm. geneettisen muuntelun määrässä taimenilla liittyen dominanttiin käytökseen (Tiira jne 2005).

Dominantin persoonallisuuden omaavat yksilöt ovat rohkeita. Se liittyy aggressiivisuuteen, miten yksilöt ympäristöään tutkivat (uteliaisuus), ja näillä yksilöillä on alhainen pelokkuus. Dominantin ja alisteisen yksilön neurokemiallinen koostumus eroaa myös toisistaan. Ei kuitenkaan vielä tiedetä, onko ero sosiaalisen suhteen seuraus vai syy, eli ovatko toiset synnynnäisiä johtajia.

Hierarkian käsitettä tarkasteltiin luennolla eläinkunnassa ja kädellisten osalta. Lineaarinen hierarkia viittaa siihen, että ryhmässä jokaisen kahden yksilön välille voidaan muodostaa dominanssi-alisteinen suhde. Luonnossa esiintyy harvoin lineaarista hierarkiaa. Pyramidihierarkiassa ryhmä jakaantuu muutaman dominanttiin ja alisteisiin yksilöihin, ja alisteisten välillä ei ole selkää hierarkiaa. Hierarkiaa esiintyy myös silloinkin, kun yksilöiden välillä voimakas tunneside. Kädellisten tutkimuksessa päädyttiin käsitteisiin formaali dominanssi ja muodollinen dominanssi. Kädellisillä tärkeää on alistuseleiden esiintyminen ja suunta. Tämä sama on havaittu myös susilla.

Hierarkian ja dominanssin esiintyminen susilla

Aikaisemmin tutkittiin vangittuja susilaumoja ja havaittiin jatkuvaa aggressiivista käytöstä ja taistelua dominantin asemasta. Nykytutkimuksen mukaan sudet muodostavat perhelauman, jossa on vanhemmat ja poikasia yhdeltä tai useammalta vuodelta. Hierarkiassa vanhemmat ovat arvoasteikossa jälkeläisiä ylempänä. Hierarkia ja sosiaalinen asema suden perhelaumassa määritetään alistuvien ja dominanssiin liittyvien eleiden perusteella ja hierarkia liittyy ikään. Lisääntyvä pari on dominantteja suhteessa pentuihin ja pentujen sosiaalinen asema liittyy ikään. Nuoremmat ovat alisteisessa suhteessa vanhempiin sisaruksiin. Tullessaan sukukypsäksi, ne jättävät lauman.

Aggressiivisuus ja muodollinen dominanssi ei ole sama asia.Esimerkiksi susilla ja villikoirilla korkeassa asemassa olevat yksilöt eivät välttämättä ole aggressiivisempia, joskus jopa päin vastoin. Aggressio sosiaalisen aseman mittarina ei ole luotettava. Sen sijaan alisteiset (pakenevat ja tyynnyttelevät) eleet ovat. Susilla esiintyy lauman ulkopuolisia kohtaan aggressiivisuutta, ja se on susien yleisin kuolinsyy.

Hierarkia villiintyneillä koirilla

Villiintyneillä koirilla (feral dog) tarkoitetaan koiria, joilla ei ole omistajaa. Ne asuvat monesti kauempana ihmisasutuksesta. Villiintyneitä koiria löytyy mm. Intiasta ja Italiasta. Tutkimusta villiintyneiden koirien hierarkiasta on tehty Italiassa Roomassa elävistä neljästä villiintyneestä koiralaumasta vuosina 2005-2011. Ne elivät pääasiassa kaukana asutuksesta, eivätkä olleen ns. kyläkoiria. Laumojen koirista ei enää erottanut rotuja, vaan ne olivat sekarotuisia. Koirilla havaittiin sosiaalinen hierarkia, joka yhdessä laumassa oli jopa selkeästi lineaarinen (27 yksilöä, Cafazzo jne 2010). Hierarkia havaittiin useissa eri tilanteissa: kilpailussa ruoasta ja parittelukumppaneista, mutta myös muissa kuin kilpailutilanteissa. Parhaiten hierarkian havaitsee tässäkin alisteisista eleistä. Hierarkia liittyi ikään ja sukupuoleen, vanhemmat yksilöt dominoivat nuorempia samassa ikäluokassa, sekä urokset narttuja samoin kuten susilla (Cafazzo jne 2010).

Tiira puhui myös toiminnan johtajuudesta. Sosiaalisilla eläimillä on tapana tehdä samoin kuin muut ryhmän eläimet. Susilla ja koirilla esiintyy tätä myös. Susilla dominantissa asemassa olevat lisääntyvät yksilöt pääasiassa johtavat toimintaa, toisinaan susilaumassa alisteisemmassa asemassa oleva johtaa toimintaa eli tekee aloitteen. Johtajuus vaihtelee, mutta yleensä korkeammassa asemassa olevat johtavat. Villiintyneillä koirilla johtajuus jakaantui usean yksilön kesken (Bonanni jne 2014). Myös muut kuin dominantit yksilöt lisääntyvät, mutta lisääntymismenestys (aikuiseksi asti selvinneitä jälkeläisiä) on parempi hierarkiassa korkealla olevilla yksilöillä. Villiintyneillä koirilla ei esiinny yhteismetsästystä, tai pentujen hoitoa yhdessä, mutta ne puolustavat yhdessä. Joidenkin tutkijoiden mielestä laumojen käyttäytyminen riippuu geneettisestä taustausta. Esimerkiksi mikäli taustalla on vartioivia rotuja, esiintyy enemmän reviirinpuolustusta.

Hierarkia ja dominanssi kyläkoirilla

Kyläkoirilla tarkoitetaan koiria, joista osalla on omistaja, osalla ei. Ne kuitenkin saavat ruokansa monesti ihmisiltä. Ne eivät muodosta kiinteitä sosiaalisia laumoja, osalla on ihmislauma. Ruokaa saalistetaan tai etsitään yleensä yksin.

Hierarkia ja dominanssi koirilla koira-koira suhteissa

Aineisto villiintyneistä koirista, josta oli havaittu, että dominanssia ja hierarkiaa ei esiinny aineiston viillityneissä koirissa (Bradshaw jne), käsiteltiin uudestaan toisen tutkijaryhmän toimesta (Schilder jne 2014). Aineisto käsiteltiin uudelleen käyttäen eri mittaria, joka on erityisesti kehitetty mittaamaan hierarkiaa (de Vries 1995). Hierarkia löydettiin tällöin Intiankin koiralaumasta (Bonanni & Cafazzo). Aineistoa ei ole saatu pyynnöistä huolimatta uudelleen käsiteltäväksi. Tulosten yleistämiselle ei ole tämän aineiston pohjalta tarpeeksi todisteita.

Hierarkian ja arvojärjestyksen olemassa olosta on käyty ja käydään jatkuvaa keskustelua koiratutkimuksessa.Dominanssi ja johtajuus sanaa ei ole hylätty tiedekeskustelussa.

Virginia Morell toteaa tutkimusten pohjalta, että sudet toimivat yhteistyössä, mutta koirat alistuvat. Range & Virani tutkivat Italiassa susikeskuksessa koirien ja susien dominanssia ja hierarkiaa. Tavoitteena oli selvittää ovatko koirat vähemmän aggressiivisia ja suvaitsevaisempia lajikumppaneitaan kohtaan kuin sudet ja onko molemmilla hierarkia olemassa, kun koira-koira tai susi-susi laumoja verrataan keskenään?

Range jne (2015) tarkkailivat ruokintatilanteessa koira-koira ja susi-susi pareja, jotka olivat tuttuja toisilleen (elivät samassa laumassa). Susilla dominantti antoi alisteisen syödä, mutta koirilla dominantimpi ei antanut alisteisen syödä. Sama tiukka koira-koira hierarkia on havaittu aikaisemminkin, mutta havaittu aggression määrä ja hierarkia vaihteli paljon roduittain (Scott & Fuller 1965). Cockerspanielilla ja beaglella on aikuisena dominanssihierarkiaa vaikea havaita, eikä selkeää narttu-uros hierarkiaa ole havaittavissa beaglella. Beagle ei myöskään omaa kykyä käyttäytyä aggressiivisesti. Kettuterrierillä ja basenjilla puolestaan on selkeä uros dominantimpi kuin narttu asetelma, mutta basenjilla se alkaa myöhemmin. Onko koirilla siten puutteita koira-koira elekielessä tai sen ymmärtämisessä?

Feddersen-Petersen (1991, 2007) tutkimuksen mukaan koirat ovat aggressiivisempia laumassa kuin sudet, aggressio alkaa aikaisemmin ja pienikin kiista äityy nopeasti tappeluksi. Osa susien hienovaraisista eleistä jää huomiotta tai puuttuu koirilta kokonaan (lepyttely, inhibition). Koirilla on siis puutteita morfologiassa eli ne eivät osaa tulkita eleitä ja niiltä puuttuu kyky hienovaraisiin eleisiin, joita on susilla. Onko koira siis sopeutunut enemmän elämään ihmisen kanssa? Onko roduilla eroa?

Uusin Bradshaw'n vastaus dominanssikeskusteluun on seuraava: Dominanssi ehkä on hyödyllinen käsite kuvaamaan kahden yksilön suhdetta, jossa koirilla on eriarvoinen asema. He kuitenkin ehdottavat, että koira eivät tiedosta sitä eikä se ole tärkeää koirilla. Koirilla ei siten olisi halukkuutta kilpailla keskenään (lelu ym). Lisäksi he ehdottavat, että dominanssi ei ole persoonallispiirre.

Onko dominanssi persoonallisuuspiirre?

Jones ja Gosling (2005) tutkimuksessa koiran luonteesta alistuneisuus-dominanssi jatkumo tuli esiin tukien tätä asiaa. Trisko ja Smuts (2015) tutkivat puolestaan koirien päiväkodissa päivittäin viettävää 24 kastroidun koiran ryhmää. Tavoitteena oli tutkia, onko kastroiduilla ihmisen kanssa elävillä lemmikeillä susien ja villiintyneiden koirien tapaista dominanssihierarkiaa. He löysivät tutkimuksessaan hierarkian, jonka pystyi parhaiten päättelemään alisteisista eleistä. Aggressio oli vähäistä ryhmässä. Korkealla hierarkiassa olivat vanhemmat yksilöt. Painolla ei ollut vaikutusta eikä selkeitä eroja havaittu sukupuolten välillä.

Koirien välisessä vuorovaikutuksessa eniten esiintyy alisteisia eleitä, ja niistä eniten suupielten nuolemista. Koirilla todennäköisesti toiset koirat osoittavan enemmän alistuvia eleitä muita koiria kohtaan ja toiset enemmän dominantteja eleitä. Voidaan periaatteessa löytää alisteisia ja dominantteja persoonallisuuksia, joskin parempi nimitys on alistuva - itsevarma (shy - bold).

Van der Borg (2015) tutki mitkä eleet kuvaavat parhaiten hierarkiaa koiralaumassa. Näitä olivat mm. dominantti asento (tuijotus, itsevarma asento), ja kuonon puruote (muzzle bite). Matala asento ja hännän heilutus alhaalla, suupielin nuoleminen ja meneminen toisen kaulan alta ovat alisteisen yksilön käytöstä. Formaalin dominanssin havaitsi parhaiten alistumisesta, ei aggressiivisuudesta.

Hierakia ja dominanssi - koira - ihminen

Ihmisillä ja koirilla on yhteinen evolutiivinen historia. Koira on vanhin kesytetty eläin. Koirilla on erityinen kyky lukea ihmisen eleitä. Ne ovat parempia ymmärtämään ihmisen vihjeitä kuin susi tai apina. Koira osaa myös pyytää apua ihmiseltä katseen avulla, mitä susi ei osaa tehdä. Katse on tärkeä sosiaalinen kommunikointiväline ihmisillä ja tunnesiteen perusta. Koiralla on hyvin joustava käyttäytyminen ja toleranssi samaan tapaan kuin ihmisellä. Jos koiranpennun täytyy valita joko koira tai ihminen, se valitsee ihmisen (Gacsi et al 2005), kun sudenpentu valitsee koiran.

Koira kykenee rakentamaan intensiivisen ja elämänpituisen suhteen ihmiseen. Koiralla on tapahtunut paljon neurologisia muutoksia kesyyntymisen myötä, jotka edesauttavat lajien välisen kiintymyssuhteen muodostumista. Koiran silittämisen ja pelkän katseen on todettu nostavan ihmisen oksitosiinitasoa, b-endorfiineja ja prolaktiinitasoja (Odendaal& Meintjes 2003, Nagasawa et al 2015). Myös koiralla oksitosiinitaso nousee positiivisen ihmiskontanktin jälkeen (Nagasawa 2015).

Millainen on koiran suhde ihmiseen? Ei ole oikeita vastauksia, mutta vastausyrityksiä on useita. Topalin (2015) mukaan koiralla pyrkimys elää ihmisen kanssa ilman konfliktia synkronissa ja toimia yhteisymmärryksessä. Bradshaw jne (2009) toteavat, että koiralla ei ole pyrkimystä muodostaa hierarkiaa ihmisen kanssa. Range & Viranyi (2015) sekä Serpell väittävät, että koiran ja ihmisen suhde on hierarkinen.Yksiselitteistä vastausta suhteesta ei siis ole.

Onko koiralla kiinnostus päästä valta-asemaan? Ei ole tutkimusta, että näin on tai ei ole. Monet tutkijat kuitenkin spekuloivat, että joissakin roduissa ja joillakin yksilöillä olisi kiinnostus pyrkiä ylemmäs ihmis-koira laumassa (Schilder et al 2014). Suurimmalla osalla koirista tätä tuskin löytyy ja rodut eroavat paljon.

Millainen on koiran ja ihmisen suhde?

Onko koiran ja ihmisen suhde johtaja - alisteinen? Vanhempi - lapsi? Ystävyyssuhde?

Kesytetty susi kotieläimenä on vaarallinen. Se kyseenalaistaa ihmisen johtaja-aseman ja ne saattavat hyökätä ihmisen kimppuun (Klinghammer & Goodman, 1987). Koirilla on todettu joitakin samantyyppisiä tapauksia, mutta huomattavasti lievempänä (Podberseck 2006). Koiran hyökkäykset ihmistä kohtaan selittyvät monesti pelolla tms., mutta pyrkimys johtaja-asemaan saattaa olla joskus syynä itsevarman koiran hyökkäykselle (Schilder et al 2014). Dominanssin hyväksyminen käsitteenä koiran sosiaaliseen elämään kuluvanan asiana EI tarkoita, että koiran väkivaltainen alistaminen (esimerkiksi selälleen heittäminen) on sallittua tai eettistä (Schilder et al 2014). Alistamisella väkivaltaisesti ei ole myöskään ole osoitettu olevan positiivista vaikutusta koira-ihmissuhteen muotoutumisessa tai koulutuksellisesti, vaan päinvastoin sen on todettu lisäävän aggressiivista käytöstä, kuten muunkin koulutuksessa käytettävän väkivallan.

Onko ihmis-koira laumassa hierarkiaa? Mitkä ovat huonon tai kelpaamattoman johtajan ominaisuudet? Ihmiset muodostavat keskenään arvioita toistensa sosiaalisesta statuksesta intuition pohjalta (eleet, asennot, paljon samankaltaisuutta koiran astumiseleiden kanssa). Päätteleekö koira näistä eleistä myös meidän asemamme? Mitkä olisivat rotuja, joissa dominantteja yksilöitä syntyy todennäköisimmin? Onko dominantilla yksilöllä todennäköisemmin tietty alleeli (DRD4 geenistä (havaittu muilla lajeilla))?

Avoimia tutkittavia kysymyksiä on paljon. Dominanssikeskustelu tulee jatkumaan vielä pitkään, ennen kuin tiede pystyy antamaan selkeitä, yksiselitteisiä ja luotettavia vastauksia. Mutta sitä ei suinkaan ole ratkaistu, kuten yleisesti kuvitellaan.

Erityiskiitokset Katriina Tiiralle yhteenvedon tarkistamisesta!

Cafazzo, S., Valsecchi, P., Bonanni, R., & Natoli, E. (2010). Dominance in relation to age, sex, and competitive contexts in a group of free-ranging domestic dogs. , Behavioral Ecology 21(3), 443-455.

Cafazzo, S., Bonanni, R., Valsecchi, P., & Natoli, E. (2014). Social variables affecting mate preferences, copulation and reproductive outcome in a pack of free-ranging dogs. PloS one, 9(6), e98594

Chichinadze, K., Chichinadze, N., Gachechiladze, L., Lazarashvili, A., & Nikolaishvili, M. (2014). Physical predictors, behavioural/emotional attributes and neurochemical determinants of dominant behaviour. Biological Reviews, 89(4), 1005-1020.

Feddersen-Petersen, D. (1991). The ontogeny of social play and agonistic behaviour in selected canid species. Bonn. Zool. Beitr, 42(2), 97-114.

Nagasawa, M., Mitsui, S., En, S., Ohtani, N., Ohta, M., Sakuma, Y., ... & Kikusui, T. (2015). Oxytocin-gaze positive loop and the coevolution of human-dog bonds. Science, 348(6232), 333-336.

Odendaal, J. S., & Meintjes, R. A. (2003). Neurophysiological correlates of affiliative behaviour between humans and dogs. The Veterinary Journal, 165(3), 296-301.

Schilder, M. B., Vinke, C. M., & van der Borg, J. A. (2014). Dominance in domestic dogs revisited: Useful habit and useful construct?. Journal of Veterinary Behavior: Clinical Applications and Research, 9(4), 184-191.

Topál, J., Kis, A., & Oláh, K. (2014). Dogs' sensitivity to human ostensive cues: a unique adaptation. The Social Dog: Behavior and Cognition. Elsevier, San Diego, 319-346.

# data[].attributes.attachment_link.title
Tieteellinen näkökulma koirien dominanssiin nykytiedon valossa - Yhteenveto

# data[].attributes.attachment_link.description
Yhteenveto FT Katriina Tiiran luennosta 29.4.2016 Tällä kysymyksellä eläintenkäyttäytymistutkija FT Katriina Tiira "Onko sana dominanssi tarpeeton koirilla vai onko se tarpeellinen?" SmartDOG ky:stä avasi esitelmänsä huhtikuun 2016 lopussa Koirakoutsi lla Ylöjärvellä. Esitelmän teemana oli avata käytävää dominanssikeskustelua ja käydä läpi mitä dominanssista tiedetään vuonna 2016 eläinkunnassa ja koirilla tutkimusten pohjalta.

# data[].attributes.attachment_link.description
Listen to this episode from Hundtränarpodden on Spotify. Mia Skogster's deepest passion is IGP obedience training, and it shows. When she is working with a dog, she gets completely lost in the process. Mia's specialty is her body consciousness, which offers tremendous benefits in dog training.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ohjattavuus on todella halua seurata ohjaajan käskyjä. Ajattele hetki tätä. En puhu koirasta, joka työskentelee hienosti ruuan tai lelun takia. En puhu koirasta, joka on alistuva. En puhu koirasta, joka kykenee käsittelemään kovaa pakkoa ja oppimaan tätä kautta. Puhun koirasta, jolla on sisäinen luottamus, että seuraamalla johtajan ohjausta saavutetaan paras oma etu. Tällaiselle koiralle pystytään näyttämään mitä tehdä. Ei palkkioilla houkuttelu ole tarpeellista, eikä liioin kova pakko. Luulisin, että yksi keino määritellä ohjattavuutta on, kuinka paljon tai vähän houkuttelua tai pakkoa joudumme käyttämään saadaksemme koiran toimimaan. (kun puhun pakosta, en tarkoita virheiden oikaisua /pehmeä/kova koira)

Ohjattavuus näkyy kaikissa osa-alueissa: jäljellä, tottelevaisuudessa ja suojelussa. Sellaisen ominaisuuden kanssa on mahtavaa työskennellä ja se antaa kouluttajalle ainutlaatuisen tavan auttaa koiraa. Se ei tarkoita, että koira olisi riippuvainen ohjaajasta ja epävarmuuttaan tarvitsee apua. Se yksinkertaisesti tarkoittaa sitä, että koiralle voidaan näyttää mitä tehdä ja kuinka helposti. Tällä ominaisuudella yhteishenki saavutetaan paljon helpommin, se suorastaan kukoistaa.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ohjattavuus on todella halua seurata ohjaajan käskyjä. Ajattele hetki tätä. En puhu koirasta, joka työskentelee hienosti ruuan tai lelun takia. En puhu koirasta, joka on alistuva. En puhu koirasta, joka kykenee käsittelemään kovaa pakkoa ja oppimaan tätä kautta. Puhun koirasta, jolla on sisäinen luottamus, että seuraamalla johtajan ohjausta saavutetaan paras oma etu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tämä on loogisin ensimmäiseksi aiheeksi, koska koiran kaikki reaktiot ovat ärsykkeiden laukaisemia. Webster määrittelee ärsytyskynnyksen "pisteeksi, jossa ärsyke esitetään juuri riittävän suurena havaittavaksi tai tuottaakseen reaktion".

Kun koiraa kuvataan kovaksi, monet tulkinnat ovat mahdollisia, ellei tehdä yksityiskohtaisempaa tutkimusta arvioidaksemme koiran kovuutta.

Sanoisin, että useimmiten, kun joku puhuu koiran kovuudesta, itseasiassa opimme tuntemaan ainoastaan sen kipukynnystä ja reaktiokykyä. Mitä on reaktiokyky? Tällä tarkoitan ainoastaan taipumusta esittää reaktiota. Sillä ei tänäpäivänä tunnu olevan väliä minkälainen reaktio on. Koira, joka reagoi miten tahansa, leimataan helposti ei niin kovaksi, kuin koira, joka ei reagoi ollenkaan. Usein jopa positiiviset ja voimakkaat reaktiot tulkitaan heikkouden merkeiksi. Vastaavasti koiria, jotka eivät ole kovin reaktiivisia ja/tai omaavat korkean ärsytyskynnyksen kutsutaan usein koviksi.

Hermoista on tullut muotisana, joka liitetään lähes kaikkeen. Hyvähermoinen, huonohermoinen, heikkohermoinen, vahvahermoinen. Mistä nämä termit tulevat? Ja mikä tärkeämpää, mitä ne tarkoittavat? Hermo itsessään ei ole muuta, kuin kuitumainen pitkä solu, joka välittää impulsseja kehon osista keskushermojärjestelmään ja takaisin. En usko, että kukaan itseasiassa tarkoittaa, että toisella koiralla on heikommat hermosolut, kuin toisella, tämä olisi hiukka vaikeaa mitata. Webster myös viittaa hermoihin "pelottomuutena ja röyhkeytenä". Ja vaikka tämä onkin hieman käyttökelpoisempaa, ei se vieläkään osoita termin käyttöä. Henkilökohtaisesti uskon, että kaikki puhe hermoista on saanut alkunsa, kun ihmiset, jotka eivät edes tiedä mistä on kysymys, omivat käyttäytymiseen liittyvän käsitteen puhekieleen. Yritän antaa lyhyen kuvauksen tästä käsitteestä ennen kuin puhumme hermojen käytännön arvioinnista.

Sana rohkeus viittaa haluun kohdata ja kestää jotain, mikä on tunnistettu mahdollisesti vaaralliseksi tai harmilliseksi. Olen samaa mieltä Tr. Brunnerin kanssa siitä, että kyseinen kuvaus on koirista käytettynä liian ihmismäinen. Toinen kuvaus rohkeudesta on pelottomuus. Tämä on paljon lähempänä ollakseen käyttökelpoinen, kun puhumme koirista. Meidän tulee kenties mennä jopa hieman syvemmälle ko sanaa analysoidessamme minimoidaksemme väärinkäsitykset. Väistämiskäyttäytymisen vähäinen ilmeneminen on ehdottomasti osa siitä, mitä haluamme sanoa, kun kutsumme koiraa rohkeaksi. Luulen, että korkea ärsytyskynnys hätää aiheuttavissa ärsykkeissä on toinen. Nämä ovat yleisimpiä luonne arvioita, jotka sallivat puhumisen rohkeudesta. Luonnollisesti kyseistä termiä voi kuivalla muillakin tavoin, mutta ne käsittelevät enemmän saalisviettiä ja tiettyjä reaktioita, joita koira kisoissa esittää. Koska puhumme rohkeudesta, oletamme koiran myös tekevän jotakin, ei vain olla esittämättä pelkoa tai olla juoksematta karkuun.

# data[].attributes.attachment_link.description
Tämä on loogisin ensimmäiseksi aiheeksi, koska koiran kaikki reaktiot ovat ärsykkeiden laukaisemia. Webster määrittelee ärsytyskynnyksen "pisteeksi, jossa ärsyke esitetään juuri riittävän suurena havaittavaksi tai tuottaakseen reaktion". Kun koiraa kuvataan kovaksi, monet tulkinnat ovat mahdollisia, ellei tehdä yksityiskohtaisempaa tutkimusta arvioidaksemme koiran kovuutta. Sanoisin, että useimmiten, kun joku puhuu koiran kovuudesta, itseasiassa opimme tuntemaan ainoastaan sen kipukynnystä ja reaktiokykyä.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kullekin lajille ominaiset käyttäytymistavat muodostuvat sen olemassaolon rautaisen perustan. Koiralla on säilynyt sen esi-isän suden perimä. Mutta myös "hitaasti kehittyvillä" lajeilla on piirteitä, jotka ovat verrattavissa linnunpojan leimautumiseen. Koska olemme nähneet pienen pentumme ryömivän jo jonkin aikaa, emme tule ajatelleeksi, että myös sen kohdalla tapahtuu jotain samantapaista kuin hanhenpoikasella: leimautuminen aluksi sen aivan lähimpään ympäristöön alkaa, samalla myös sen "äly" alkaa kehittyä.

Pentu on siirtymässä vaiheeseen, joka käsittää mm. aivojen asteittaisen kehittymisen ja vaatii siksi pitkähkön ajanjakson. Pennun "kiintymys" ei rajoitu vain johonkin tiettyyn henkilöön, vaan kohdistuu lukuisiin ympäristötekijöihin ja ilmiöihin, joihin sen tulee tottua ja oppia luottamaan.Kyse ei ole siis pelkästä fyysisestä vaan myös henkisestä kasvusta, oppimisesta. Koiralle tulee antaa mahdollisuus kehittyä.

Ratkaisevaa ei siis ole pelkästään oppimisvalmius ja sen olemassaolo. Tärkeää on oivaltaa, että tämä valmius on rajiotettu tiettyyn ikään ja kehitysvaiheeseen. Tätä kehitysvaihetta ei jälkikäteen voida korvata tai sen aikaisia puutteita paikata. Vaikka koiran leimautuminen tapahtuukin useammassa vaiheessa, se mitä tässä elämänvaiheessa opitaan, on aivan yhtä lopullista ja lähtemätöntä kuin koe, jossa hanhenpoika leimautuu luutaan emon sijaan.

Pennun maailma muodostuu tunto-lämpö- ja hajuärsykkeistä, jotka selvästikin tunnistetaan vain lähietäisyydeltä. Pennun liikeradan keskus on emo. Silmät eivät vielä ole auenneet, myös korvat ovat ummessa, hajuaisti on vain heikosti kehittynyt.

Siirtymävaihe alkaa, kun pennun silmät aukeavat. Nyt muodostuvat käyttäytymisen perusteet. Ryömiminen muuttuu haparoivaksi yrityksiksi nousta jaloille ja epävarmoiksi askeliksi. Viimeistään kolmannen viikon lopulla pennut voivat jättää pesän. Siirtymävaihe on erittäin lyhyt. Se alkaa silmien auetessa, ja kun pennut ensi kertaa pyrkivät ääniä pakoon, se on ohi. Tässä vaiheessa hampaat ovat yleensä jo puhjenneet. Pennun muutos on dramaattinen. Tähän saakka se on ollut passiivinen, kosketusärsykkeistä riippuvainen ja täysin suojassa ympäröivältä maailmalta. Tästä eteenpäin pentu ei pelkästään aktiivisesti tutustu ympäristöönsä, vaan siitä tulee ympäristöärsykkeiden suhteen myös äärimmäisen vastaanottavainen ja herkkä. Sen suojattu olemassaolo on nyt ohi.

Miksi tässä on kyse kriittisestä kehitysvaiheesta? Kriittisinä pidetään yleensä jaksoja, jolloin tietyt kehitysvaiheet tapahtuvat eriyisen nopeasti ja helposti. Koiran sosiaalistumisvaihe käsittää siksi kolme tärkeää muuttujaa: ihmisen poissa- tai läsnäolo, toisten koirien poissa-tai läsnäolo sekä enemmän tai vähemmän rajoitetut ympäristökokemukset.

Kuka on syypää, jos pentu on vaikeasti tai lähes mahdoton kasvattaa, pelokas tai vihainen? Omistajat ja kasvattajat työntävät päävastuun toistensa niskaan. Sitten päästäänkin jo tuttuihin kliseisiin "huonoista periyttäjistä" ja "pilalle jalostetuista roduista". Saman perimän omaavat koirat, jotka on kasvatettu erilaisissa olosuhteissa, voivat kehittyä täysin vastakkaisesti.

Yksinkertaiset, synnynnäiset käyttäytymismallit siis laukaisevat aluksi sosiaalisen käyttäytymisen ja se opitaan niiden avulla. Ensinnäkin lauman jäsenet leimautuvat voimakkaasti toisiinsa, ja niiden keskinäiset suhteet muotoutuvat. Tästä eteenpäin pennut eivät enää omaksu sosiaalisia siteitä mihinhään muihin eläviin olentoihin kuin niihin, joihin se tietyn kehitysvaiheen aikana on tutustunut.

Nyt on vuorossa nk. toinen sosiaalistumisvaihe, joka lujittaa ja vahvistaa ensimmäisesssä sosiaalistumisvaiheessa opittua. Pennun eristäminen tässä vaiheessa tuhoaisi täysin hyvin sujuneen ensimmäisen sosiaalistumisvaiheen saavutukset. Seuraavissa jaksoissa kiinnitetään erityistä huomiota koiran sosiaaliseen käyttäytymiseen sen nuoruusaikana.

Kokematon ostaja tekee viisaasti olemalla rehellinen ja avoin kertoessaan kasvattajalle toiveistaan, suunnitelmistaan koiran suhteen ja olosuhteistaan. Kasvattaja on koiriensa paras asiantuntija. Jolla taas on koirista kokemusta ja haluaa saada/saa itse valita, silloin parhaat mahdollisuudet päätyä itselleen oikeaan pentuu on sillä, jolla on paitsi tilaisuus tarkkailla pentuja jo varhaisessa vaiheessa, myös mahdollisuus testata ne. Myös kasvattajaa testi auttaa arvioimaan pentuja.Seuraavaksi kuvattu testi on yksinkertainen eikä vaadi kummoisiakaan järjestelyjä. Kun pennut näin testaa 6-8 viikon iässä, saa niistä yllättävän hyvän kuvan, jonka pentujen myöhempi kehitys yleensä on vahvistanut oikeaan suuntaan.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kullekin lajille ominaiset käyttäytymistavat muodostuvat sen olemassaolon rautaisen perustan. Koiralla on säilynyt sen esi-isän suden perimä. Mutta myös "hitaasti kehittyvillä" lajeilla on piirteitä, jotka ovat verrattavissa linnunpojan leimautumiseen. Koska olemme nähneet pienen pentumme ryömivän jo jonkin aikaa, emme tule ajatelleeksi, että myös sen kohdalla tapahtuu jotain samantapaista kuin hanhenpoikasella: leimautuminen aluksi sen aivan lähimpään ympäristöön alkaa, samalla myös sen "äly" alkaa kehittyä.

# data[].attributes.headline
In this discussion, Animal Behaviour and Welfare scientist Dr. Stephanie Yue Cottee weighs in on the ongoing debate about aversives in dog training taking place largely between Robert Cabral and Zak George

# data[].attributes.subject
In this discussion, Animal Behaviour and Welfare scientist Dr. Stephanie Yue Cottee weighs in on the ongoing debate about aversives in dog training taking place largely between Robert Cabral and Zak George

# data[].attributes.attachment_link.title
"When Zak [or any other pure positive trainer] says that the scientific community has reached a consensus, he would have you believe that it's a lot... | By Black Kraken Kennels | Facebook

# data[].attributes.attachment_link.description
29K views, 463 likes, 202 loves, 290 comments, 474 shares, Facebook Watch Videos from Black Kraken Kennels: "When Zak [or any other pure positive trainer] says that the scientific community has...

# data[].attributes.headline
World famous Satoris Kennel owner, Karsten Andersen, talks genetics, Schutzhund, and working dogs

# data[].attributes.subject
World famous Satoris Kennel owner, Karsten Andersen, talks genetics, Schutzhund, and working dogs

# data[].attributes.body
Tanskalaisen Satoris-kennelin kasvattajan Karsten Andersenin haastattelu

# data[].attributes.attachment_link.description
Tired of text based courses? Check out our 100% video based dog training lessons.

# data[].attributes.attachment_link.description
Tired of text based courses? Check out our 100% video based dog training lessons.

# data[].attributes.attachment_link.description
Share your videos with friends, family, and the world

# data[].attributes.attachment_link.title
Beautiful Heeling Begins With Perfect Focus

# data[].attributes.attachment_link.title
Training Without Conflict® Podcast Episode Sixteen: Mia Skogster